ЄУН: 336/2647/26
Провадження №: 2/336/2629/2026 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року         м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участі секретаря судового засідання Цвєткової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Запорізька Товарна Біржа «Універсал - 97» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, 

ВСТАНОВИВ :
Позивач  ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до  ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Запорізька Товарна Біржа «Універсал - 97».
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.11.1997 було укладено Договір купівлі-продажу №14 від 25.11.1997 у простій письмовій формі та посвідченого ЗАПОРІЗЬКОЮ ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «УНІВЕРСАЛ-97» між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 450 м2.
За умовами вищевказаного Договору п.4 ОСОБА_1 повністю сплатив відповідачці вартість, а саме 11340,00 гривень, придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна, тобто зазначений договір відповідав всім суттєвим умовам договору, визнаних такими по закону та необхідних для договорів даного виду, тож між сторонами було досягнуто згоди, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.
Договір купівлі-продажу був зареєстрований Запорізькою товарною біржою «УНІВЕРСАЛ-97» в «Журналі реєстрацій біржових угод з нерухомістю» №14 від 25.11.1997 року, згідно діючого на той час законодавства і набрав чинності. 27.11.1997 року Запорізькім бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок на ім?я  ОСОБА_1 , внесені реєстраційні зміни.
Однак, після укладення вищевказаного Договору купівлі-продажу, вказаний договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на той час) передбачалось, що угоди зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки у позивача відсутні будь-які контакти із продавцем, за останнім відомим місцем їх проживання, такої особи немає, листи також з пропозицією укласти договір в нотаріальній конторі, скласти неможливо. Отже, це дає підстави дійти висновку, що укласти договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі неможливо.
Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним вище зазначеного договору купівлі-продажу.
Ухвалою судді від 03.04.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 
Від представника позивача надійшла заява в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Розгляд справи проводити без участі позивача. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. 
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань суду на надала, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання. Згідно зі ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Всебічно дослідивши обставини справи, надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
За загальним правилом ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19.03.1998 року.
25.11.1997 ОСОБА_1 було прийнято до членів Запорізькою товарною біржею «УНІВЕРСАЛ-97».
25.11.1997 було укладено Договір купівлі-продажу №14 від 25.11.1997 у простій письмовій формі та посвідчений Запорізькою товарною біржею «УНІВЕРСАЛ-97» між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 450 м2.
За умовами вищевказаного Договору п.4 ОСОБА_1 повністю сплатив ОСОБА_2 вартість будинку, а саме 11340,00 гривень, придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна, тобто зазначений договір відповідав всім суттєвим умовам договору, визнаних такими по закону та необхідних для договорів даного виду, тож між сторонами було досягнуто згоди, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.
Договір Купівлі-продажу був зареєстрований Запорізькою товарною біржою «УНІВЕРСАЛ-97» в «Журналі реєстрацій біржових угод з нерухомістю» №14 від 25.11.1997 року, згідно діючого на той час законодавства і набрав чинності. 
27.11.1997 ОСОБА_1 Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації видане реєстраційне посвідчення, відповідно до якого йому на праві особистої власності належить будинок АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу №14 від 25.11.1997, записаний в реєстраційну книгу під №19 – 4667.
10 серпня 2011 року адвокату Васильєвій О.В. була надана довідка від Запорізької товарної біржі «УНІВЕРСАЛ-97», в якій зазначено, що Договір купівлі-продажу був зареєстрований та відповідно зроблений запис у журналі реєстрації під №14 від 25.11.1997. 
18 серпня 2011 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок на ім?я  ОСОБА_1 , внесені реєстраційні зміни.
При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно з вимогами чиного на той час законодавства.
А тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли в листопаді 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати законодавство та норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. 
Статтею 2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржею як її учасники.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини.
Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Також відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Лише якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року), що діяв на час укладення спірного правочину, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає подальшій реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Предметом даного спору є визнання дійсним Договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 25.11.1997 року на Запорізькій Товарній Біржі «Універсал - 97» за реєстровим № 14 та зареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 18.08.2011 інвентаризаційна справа №9650/47360 за реєстровим №19/4667.
Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.11.1997, який посвідчений Запорізькою Товарною біржою «Універсал - 97», на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягав нотаріальному посвідченню.
Сторони договору купівлі-продажу дійсно досягли згоди щодо усіх умов цього договору, що підтверджується підписами сторін, усі зобов`язання за договором були виконані сторонами договору у повному обсязі, договір був зареєстрований на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення даного правочину, а тому Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 25.11.1997 на Запорізькій Товарній Біржі «Універсал - 97» за реєстровим №14 та зареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 18.08.2011 року інвентаризаційна справа №9650/47360 за реєстровим №19/4667, є дійсним, тому позов є доведеним, обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Запорізька Товарна Біржа «Універсал - 97» про визнання дійсним договору купівлі-продажу – задовольнити.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 25.11.1997 на Запорізькій Товарній Біржі «Універсал - 97» за реєстровим №14 та зареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 18.11.2011, інвентаризаційна справа №9650/47360 за реєстровим №19/4667.
Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Запорізька Товарна Біржа «Універсал - 97», код ЄДРПОУ 25218102,юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 20/31.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.Л. Коваленко

13.08.26