ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 р. | Справа № 520/22178/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.03.26 по справі № 520/22178/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень, у зв`язку з здійсненням заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи безпосередньо в районі їх здійснення в період з 01.04.2025 по 25.06.2025, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
- зобов`язати правонаступника Військової частини НОМЕР_2 - Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень у зв`язку з здійсненням заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи безпосередньо в районі їх здійснення в період з 01.04.2025 по 25.06.2025, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 01.04.2025 по 25.06.2025 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . З 01.04.2025 особовий склад Військової частини НОМЕР_2 прибув до АДРЕСА_1 , яке входить до складу Великобурлуцької селищної територіальної громади (Підстава: бойове розпорядження НОМЕР_3 ОБрТрО від 29.03.2025 № 1/3/779/дск). Вказує, що оскільки Великобурлуцька селищна територіальна громада наказами Головнокомандувача Збройних Сил України у спірний період віднесена до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій, позивач має право на отримання щомісячної збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн. відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції установив, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 01.04.2025 по 25.06.2025, перебував у АДРЕСА_1 , а також фактично перебував у районі ведення воєнних (бойових) дій 44 доби; суд виходив із того, що йому виплачена додаткова винагорода у розмірі 30000 грн пропорційно часу такого перебування. Отже, сам суд визнав установленими обставини, які підтверджують перебування позивача та виконання службових завдань (спеціальних) у районі ведення воєнних (бойових) дій. Однак, визнавши ці обставини, суд без належного дослідження змісту виконуваних позивачем завдань дійшов протилежного висновку про відсутність підстав для виплати 100000 грн і не встановив, чи підпадають його фактичні дії та функції під ознаки "забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії", передбачені пунктом 1 Постанови № 168. Разом з тим, суд не витребував і не дослідив у повному обсязі документи, що безпосередньо стосуються змісту діяльності позивача у спірний період, зокрема накази про призначення і проведення службових розслідувань, накази командира частини з додатками, посадові обов`язки, інші документи службової діяльності, які могли підтвердити характер завдань позивача у районі бойових дій.
Суд першої інстанції фактично звів право позивача на отримання винагороди на 100000 грн лише до вузького переліку спеціальних бойових завдань і поставив вирішальне значення у залежність від підзаконного відомчого регулювання, зокрема Наказу № 260, що суперечить принципу ієрархії нормативно-правових актів. Наказ МОУ від 07.06.2018 № 260 як підзаконний нормативний акт може регулювати процедурні питання документального оформлення, обліку та виплати грошового забезпечення, але не може змінювати або звужувати зміст соціальної гарантії, прямо встановленої Постановою № 168, яка має вищу юридичну силу.
Апелянт зазначив, що фактично суд першої інстанції, формально процитувавши пункт 1 Постанови № 168, надалі звузив її зміст до відомчого механізму застосування та поставив право на виплату 100 000 грн у залежність від вузького підходу, який не випливає безпосередньо з самої Постанови Кабінету Міністрів України. Суд не врахував, що предметом доказування є не лише наявність чи відсутність окремого формального документа, а насамперед перебування позивача у районі ведення бойових дій; фактичне виконання завдань у цьому районі; зв`язок цих завдань із забезпеченням заходів національної безпеки і оборони; правомірність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати збільшеної додаткової винагороди. Оскільки відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, двічі не виконав ухвали суду про витребування доказів, а суд не застосував належних процесуальних наслідків такого неподання та не з`ясував повною мірою зміст моїх фактичних завдань у спірний період, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 є незаконним, передчасним і таким, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України, а тому підлягає скасуванню. 
Крім того, апелянт просив у разі якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про неможливість ухвалення нового рішення без додаткового дослідження доказів, у тому числі наказу № 55, скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зобов`язавши дослідити та надати належну правову оцінку наказу № 55; з`ясувати, чи підтверджує він факт здійснення позивачем заходів, необхідних для забезпечення оборони України, у розумінні пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168; у повному обсязі дослідити всі інші докази щодо характеру його завдань у спірний період. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Позивач надав до суду додаткові пояснення, в яких просив врахувати позицію Верховного Суду викладену у постанові від 17.02.2026 у справі №200/7237/24.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 у період з 01.04.2025 по 25.06.2025 проходив військову службу на посаді штаб-сержанта 3 категорії групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень у Військовій частині НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2025 за № 55 позивач уважається таким, що 17.02.2025 прибув до складу сил та засобів військ частини НОМЕР_2 і приступив до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України.
Згідно з наказом Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.04.2025 за № 103 відповідно до бойового розпорядження НОМЕР_3 ОБрТрО від 29.03.2025 за № 1/3/779/дск, Військова частина НОМЕР_2 передала район оборони у АДРЕСА_2 та вибула до АДРЕСА_1 ; особовий склад Військової частини НОМЕР_2 вважати таким, що з 01 квітня 2025 року прибув до села Катеринівка Харківської області, зокрема майстер-сержант ОСОБА_1 , штаб-сержант 3-ї категорії групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень.
Відповідно до витягу з наказу Військової частини НОМЕР_2 від 25.06.2025 (по стройовій частині) майстер-сержанта ОСОБА_1 , штаб-сержанта 3-ї категорії групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень Військової частини НОМЕР_2 , звільненого Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21 червня 2025 року № 125-РС з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)), вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 25 червня 2025 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Позивач вважає, що оскільки село Катеринівка Харківської області Великобурлуцької селищної територіальної громади наказами Головнокомандувача Збройних Сил України у період з 01.04.2025 по 25.06.2025 віднесене до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій, то він має право на отримання щомісячної збільшеної додаткової винагороди до 100000 грн відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, яка відповідачем протиправно не виплачена.
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за № 2011-XII визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ).
Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, яка набрала чинності 01.03.2018.
Пунктом 3 Постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 8 Постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
На виконання Постанови КМУ №704 Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, який застосовується з дня набрання чинності Постановою КМУ №704.
Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022,затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні і на час розгляду справи він триває.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям ЗСУ додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
У разі відсутності документального підтвердження наведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн не виникає.
Телеграмою Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 3 пункту 3 якої встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
1) бойовий наказ (бойове розпорядження);
2) журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Наказом Міністерства оборони України від 26.09.2023 за № 566 затверджено Зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Відповідно до змін, внесених до розділу XXXIV "Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану", а саме пункту 2 визначено, що:
На період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах:
100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
- під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
- у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
- із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
- з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
- на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
- з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
- з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
- у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
- з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
- з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
- з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
- з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
- у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
- з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
- у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури – військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Згідно з пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції, яка діяла до 01.04.2024), підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів, які видаються за минулий місяць до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів. (пункти 9, 10 Порядку № 260 в редакції, яка діяла до 01.04.2024).
Відповідно до пункту 1 розділу XXXVII Порядку №260 (в редакції, яка діє після 01.04.2024), на період воєнного стану військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань: під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно; на тимчасово окупованій російською федерацією території України; на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій; на території противника.
Згідно з пунктом 2 розділу XXXVII Порядку №260 (в редакції, яка діє після 01.04.2024), підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про виконання бойових (спеціальних) завдань кожним військовослужбовцем (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу.
Виплата одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів військових частин (установ, організацій). Накази про виплату одноразової винагороди особовому складу, у якого право на отримання одноразової винагороди настало у минулому місяці, видаються до 05 числа поточного місяця на підставі: даних обліку днів для виплати одноразової винагороди, які підтверджують наявність сумарно обчислених 30 днів виконання завдань військовослужбовцями в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу, за які виплата одноразової винагороди не здійснювалась; інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної у витязі з наказу командира військової частини (установи, організації) за попереднім місцем проходження служби військовослужбовця; інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної військовою частиною (установою, організацією), до якої для виконання завдань був відряджений військовослужбовець. (пункти 4, 5 Порядку № 260)
Аналіз наведених вище норм вказує на те, що військовослужбовці Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Колегія суддів зазначає, що право на отримання додаткової винагороди у згаданому розмірі виникає за виконання не будь-яких бойових завдань, а лише тих завдань, які вказані у розділі XXXIV, а після 01.04.2024 - у розділі XXXVII Порядку №260.
Так, у постанові від 06 червня 2024 року у справі № 400/1217/23 Верховний Суд виснував, що при прийнятті такого рішення Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
При дослідженні порядку та умов цієї виплати, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають "безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" та підтвердження цих обставин відповідними документами.
Документальним підтвердженням можуть слугувати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.
Вказана позиція суду також узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 06 серпня 2024 року у справі № 400/10311/23, від 07 листопада 2024 року у справі № 200/2297/23, від 05 грудня 2024 року у справі № 420/19038/23, від 27 лютого 2025 року у справі № 340/3447/23, від 29 червня 2026 року у справі № 160/14528/22.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 вважає порушеним право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн з огляду на те, що у спірний період він у період з 01.04.2025 по 25.06.2025 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та перебував у АДРЕСА_1 , яке входить до складу Великобурлуцької селищної територіальної громади, що наказами Головнокомандувача Збройних Сил України віднесена до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій у цій період.
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 витребувано у відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , належним чином завірені копії:
- витягів з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (підсумкових, термінових та позатермінових), журналів бойових дій (оперативних завдань), які підтверджуються участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у складі військової частини НОМЕР_2 (правонаступник - військова частина НОМЕР_1 ) за весь період проходження служби у складі військової частини НОМЕР_2 (правонаступник - військова частина НОМЕР_1 ) з 01.04.2025 по 25.06.2025, із зазначенням органу їх видачі, реєстраційних номерів (індексів) та дат видачі;
- наказів про залучення позивача до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, у складі військової частини НОМЕР_2 (правонаступник - військова частина НОМЕР_1 ) за весь період проходження служби у складі Військової частини НОМЕР_2 (правонаступник - військова частина НОМЕР_1 ) з 01.04.2025 по 25.06.2025 із зазначенням органу його видачі, реєстраційного номеру (індексу) та дати видачі;
- рапортів (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно-підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань позивача з 01.04.2025 по 25.06.2025 із зазначенням органу його видачі, реєстраційного номеру (індексу) та дати видачі.
На виконання вимог ухвали суду відповідачем до матеріалів справи надано копії наказів командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2025 за № 141, від 05.06.2025 за № 180, від 05.07.2025 за № 213.
Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2025 за № 141 (квітень 2025 року), Додаток 1 (рядок 128) позивачу виплачено 30 000 грн за 01.04.2025 - 30.04.2025 (30 діб) - за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) відповідно до абзацу четвертого пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 ("виконання бойових (спеціальних) завдань у складі діючих угруповань"). Підстави: ЖБД 125 ОбТрО від 17.03.2025 № 85т (том 18), бойові розпорядження З ОТБр від 03.04.2025 № 145/ОВ/ДСК, від 04.04.2025 № 150/ОВдск, від 05.04.2025 № 152/ОВ/дск та №2088/кп/дск, ПБР від 06.04.2025 № 121т, БН від 1.1.04 № 135т, рапорт КБ (вх. від 05.05.2025 № 1577/2374-в).
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.06.2025 № 180 (травень 2025 року), Додаток 1 (рядок 90) позивачу виплачено 30000 грн за 01.05.2025 - 03.05.2025 (3 доби) - за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) відповідно до абзацу четвертого пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 ("виконання бойових (спеціальних) завдань у складі діючих угруповань"). Підстави: ЖБД 125 ОбТрО від 17.03.2025 № 85т (том 18), бойові розпорядження З ОТБр від 03.04.2025 № 145/ОВ/ДСК, від 04.04.2025 № 150/ОВдск, від 05.04 №№ 152/ОВ/дск та 2088/кп/дск, ПБР від 06.04 № 121т, БН від 1.1.04 № 135т, рапорт КБ (вх. від 03.06.2025 № 1577/2844-в).
Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.07.2025 за № 213 (червень 2025 року), Додаток 1 (рядок 60) позивачу виплачено 30 000 грн за 15.06.2025 - 24.06.2025 (10 діб) - за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) відповідно до абзацу четвертого пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 ("виконання бойових (спеціальних) завдань у складі діючих угруповань"). Підстави: ЖБД 125 ОбТрО від 17.03.2025 № 85т (том 18), бойові розпорядження З ОТБр від 03.04.2025 № 145/ОВ/ДСК, від 04.04.2025 № 150/ОВдск, від 05.04 №№ 152/ОВ/дск та 2088/кп/дск, ПБР від 06.04 № 121т, БН від 1.1.04 № 135т, рапорт 3КБ (вх. від 02.07.2025 № 1577/3275-в).
Отже, за змістом вказаних наказів, у період з 01.04.2025 по 25.06.2025 позивачу за 44 доби фактичного перебування у районі бойових дій нараховано та виплачено 30000 грн на місяць пропорційно - з дотриманням вимог пунктів 4, 5, 9, 10 розділу XXXIV Порядку № 260.
За матеріалами справи документи, які підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях та є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, відсутні.
Так, відповідач вказує, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2025 за № 40-РС позивача призначено на посаду штаб-сержанта 3-ї категорії групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_2 (ВОС-Ю0723А). Функція підрозділу - встановлення обставин, причин та умов вчинення правопорушень особовим складом, тобто адміністративно-слідча (відомча правоохоронна) діяльність, яка не входить до жодної з 11 позицій вичерпного переліку завдань для виплати 100000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Отже, матеріалами справи не підтверджено, а судами першої та апеляційної інстанції не встановлено право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн з розрахунку на місяць.
Суд зазначає, що незважаючи на встановлений частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, визначеного частиною 1 згаданої статті щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.
Будь-яких доказів участі позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконанні бойових (спеціальних) завдань, які є підставою для нарахування та виплати 10000 грн відповідно до переліку, наведеного у Постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, позивачем до матеріалів не надано, про виконання таких завдань не повідомлено.
Отже, суд зазначає про відсутність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн на місяць.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають "безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" та підтвердження цих обставин указаними документами.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.08.2024 у справі №200/4100/23.
Отже, сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків на території Великобурлуцької селищної територіальної громади (село Катеринівка Харківської області), яка визнана районом ведення бойових дій згідно з наказами Головнокомандувача Збройних Сил України "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" від 03.05.2025 за № 206 (з 01.04.2025 по 30.04.2025), від 06.06.2025 за № 273 (з 01.05.2025 по 31.05.2025), від 04.07.2025 за № 318 (з 01.06.2025 по 30.06.2025), не створює для відповідача обов`язку щодо нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.
Водночас факт безпосередньої участі у таких діях та заходах має бути підтверджений додатковими доказами (наприклад, витягом з журналу бойових дій, витягом з журналу ведення оперативної обстановки, копією бойового донесення, копією рапорту начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу), де проходив службу в певні періоди часу військовослужбовець, про його участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань - із зазначенням кількості днів такої участі, довідкою про участь у бойових діях чи визначених заходах із зазначенням кількості днів такої участі.
Посилання позивача на доказ - скан-копію резолюції на рапорті позивача на виплату 100000 грн, суд першої інстанції цілком обгрнутовано не взяв до уваги, оскільки зміст рапорту свідчить про намір позивача звільнитись зі служби з виплатою всіх належних коштів відповідно до загального переліку виплат військовослужбовцям при звільненні.
Водночас Наказом Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.06.2025 № 202, яким позивача з 25 червня 2025 року виключено зі списків особового складу військової частини, не встановлено виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100000,00 грн на місяць, передбачену Постановою №168.
З огляду на наведене, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що позивач у період з 01.04.2025 по 25.06.2025 виконував завдання, які входять до переліку бойових завдань для виплати грошової допомоги з розрахунку 100000 грн на місяць, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Стосовно доводів апелянта на безпідставність посилань суду першої інстанції на норми наказу № 260, що суперечить принципу ієрархії нормативно-правових актів, оскільки наказ МОУ від 07.06.2018 № 260 як підзаконний нормативний акт може регулювати процедурні питання документального оформлення, обліку та виплати грошового забезпечення, але не може змінювати або звужувати зміст соціальної гарантії, прямо встановленої Постановою № 168, яка має вищу юридичну силу, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок № 260, прийнятий на виконання постанови КМУ № 168, також закріплює диференційований підхід до визначення розміру додаткової винагороди залежно від характеру та умов виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань, зокрема з урахуванням факту безпосередньої участі у бойових діях та перебування у районах їх ведення. Отже, як постанова КМУ № 168, так і Порядок № 260 послідовно розмежовують загальне виконання завдань у період воєнного стану та безпосередню участь у збройному конфлікті, що має істотне значення для правової оцінки характеру участі позивача.
Отже, враховуючи, що саме Порядком № 260 визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку стосовно застосування норм вказаного порядку під час з`ясування питання виконання яких саме бойових (спеціальних) завдань передбачає виплату військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень.
Стосовно посилань апелянта на не з`ясування судом першої інстанції того факту, які саме завдання виконувались позивачем у спірний період, колегія суддів зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2025 за № 40-РС позивача призначено на посаду штаб-сержанта 3-ї категорії групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_2 (ВОС-Ю0723А). Функція підрозділу - встановлення обставин, причин та умов вчинення правопорушень особовим складом, тобто адміністративно-слідча (відомча правоохоронна) діяльність.
Доказів на спростування вищевказаного позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано, відтак вказані доводи апелянта є безпідставними.
Щодо надання позивачем до суду разом із письмовими поясненнями довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1571/12631 від 30.04.2026, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою КМУ від 22.08.2023 № 887 внесені зміни до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до пункту 4 Постанови КМУ № 887 додаток 5 до Порядку викладено в такій редакції: "Додаток 6 до Порядку (в редакції постанови КМУ від 22 серпня 2023 року 887 "Довідка про безпосередню участь особи в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України".
Отже довідка №1571/12631 від 30.04.2026 видана позивачу для надання статусу учасника бойових дій, а не як підстава для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, передбаченої постановою №168, про що і зазначено в довідці - "ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни)".
Крім того, Довідка підтверджує "безпосередню участь особи в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України", тоді як виплата збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168 передбачена за "безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора".
Таким чином, довідка Військової частини НОМЕР_1 №1571/12631 від 30.04.2026 не є безумовним та єдиним доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за наявності інших належних доказів у справі - рапортів, бойових розпоряджень, бойових наказів і журналів бойових дій та відповідно до приписів постанови № 168 та Порядку № 260.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17.02.2026 у справі №200/7237/24 є безпідставними, оскільки предметом спору у цій справі є, зокрема, визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_4 видати довідку про безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України; зобов`язання військової частини НОМЕР_4 видати ОСОБА_2 довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Щодо доводів апелянта про ненадання судом першої інстанції належної оцінки наказу №55 від 17.02.2025, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції зазначено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2025 за № 55 позивач уважається таким, що 17.02.2025 прибув до складу сил та засобів військ частини НОМЕР_2 і приступив до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України.
Разом із тим, з вказаного наказу вбачається, що позивач приступив до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, проте наказ №55 не містить посилань на те, що останній брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів, тому даний наказ не є беззаперечним доказом, що дає право на отримання позивачем додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн.
Стосовно вимоги апелянта в разі неможливості ухвалення нового рішення без додаткового дослідження доказів скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що вказана вимога є безпідставною, оскільки нормами ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 по справі № 520/22178/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | А.О. Бегунц
Судді | | Я.В. П`янова   В.Б. Русанова