ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 "16" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2314/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,
секретар судового засідання Борисова Н.В.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: не з`явився,
від третьої особи: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» до відповідача: Комунальної установи «ЦЕНТР ФІНАНСУВАННЯ ТА ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ТА УСТАНОВ СИСТЕМИ ОСВІТИ ПРИМОРСЬКОГО РАЙОНУ М. ОДЕСИ» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Одеський ліцей № 2 Одеської міської ради, про стягнення 64 125,52 грн заборгованості,
зазначає наступне:
Використовуючи систему «Електронний суд», Приватне підприємство «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» (надалі – ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ», Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Комунальної установи «ЦЕНТР ФІНАНСУВАННЯ ТА ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ТА УСТАНОВ СИСТЕМИ ОСВІТИ ПРИМОРСЬКОГО РАЙОНУ М. ОДЕСИ» (надалі – Комунальна установа, Відповідач) 64 125,52 грн заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе за укладеним 08.08.2025 договором № ПП-23/25П зобов`язань в частині оплати за виконані роботи. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 05.06.2026 позовній заяві ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 916/2314/26 та визначено суддю Гута С.Ф. для її подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.06.2026 позовну заяву ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» залишено без руху та запропоновано усунути встановлені судом недоліки позовної заяви.
15.06.2026 ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» представлено докази на виконання приписів ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Господарського суду Одеської області 22.06.2026 прийнято позовну заяву ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2314/26, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено до розгляду на 16.07.2026, залучено Одеський ліцей № 2 Одеської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.
13.07.2026 (вх. № 24519/26) до господарського суду надійшла заява КУ «ЦЕНТР ФІНАНСУВАННЯ ТА ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ТА УСТАНОВ СИСТЕМИ ОСВІТИ ПРИМОРСЬКОГО РАЙОНУ М. ОДЕСИ», за якою відповідач просить суд здійснити розгляд справи за відсутності представника Комунальної установи, а також заявляє про визнання позовних вимог та проти задоволення позову не заперечує. 
Поряд з цим, ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» звернулось до суду із заявою, за якою просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі, розглядати справу за відсутності позивача.
Статтею 46 ГПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) – на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до частини 1 статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У судове засідання від 16.07.2026 представники учасників справи не з`явились.
16 липня 2026 року у судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 17 липня 2026 року. 
Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
08.08.2025 між Одеським ліцеєм № 2 Одеської міської ради (Замовник), Комунальною установою «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м. Одеси» (Платник) та Приватним підприємством «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ», (Виконавець) укладено договір № ПП-23/25П.
За умовами вказаного договору від 08.08.2025 Замовник доручає, Виконавець зобов`язується виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації, яка є складовою частиною зведеного кошторисного розрахунку на: «Капітальний ремонт по встановленню системи блискавкозахисту на об`єкті: Одеський ліцей № 2 Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, 5-А», за ДК 021:2015 71310000-4 "Консультаційні послуги у галузях інженерії та будівництва" в обсязі передбаченому погодженим сторонами розрахунком договірної ціни, що є невід`ємною частиною договору, Замовник зобов`язується прийняти та Платник оплатити ці роботи.
Розділом 3 договору від 08.08.2025 передбачено, що загальна вартість робіт становить – 59 960,81 грн без урахування ПДВ, оплата за спеціальним фондом по КЕКВ 3132, у тому числі по: КПКВК 0611231 у сумі – 29 980,41 грн; КПКВК 0611232 у сумі – 29 980,40 грн. 
Виконавець у 60-ти денний строк після укладання договору надає акт здачі-приймання.
Оплата за виконані Виконавцем роботи здійснюється на підставі акту здачі-приймання робіт, підписаних належним чином Замовником та Виконавцем, та скріплені печатками сторін. 
Вартість робіт може бути переглянута при наступних умовах:
- при значному відхиленні фактичних умов виконання робіт, від робіт зазначених у кошторисі, якщо можливість такого відхилення не можливо було передбачити;
- при внесенні змін до Державних будівельних норм під час виконання робіт 
- в зв`язку зі зміненням асигнувань. 
Рішення про перегляд вартості робіт оформлюється сторонами з обґрунтуванням обставин, додатковою угодою.
Виконавець зобов`язується виконати всі роботи, передбачені цим договором в строки згідно з умовами договору та не пізніше « 31» грудня 2025 року.
Договором передбачено відповідальність сторін, зокрема, за порушення термінів оплати виконаних і прийнятих робіт за цим договором Платник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,05% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше 3% від вартості робіт.
30.12.2025 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору № ПП-23/25П від 08.08.2025, за якою вирішено продовжити термін виконання робіт та термін дії договору, а саме не пізніше « 31» грудня 2026 року.
Позивачем додано до заяви відповідний договір від 08.08.2025, Протокол узгодження договірної ціни від 08.08.2025 на виконання робіт за договором, кошторис №1, №2, Акт №1 здачі-приймання робіт, підписаний, скріплений печатками, Виконавцем та Замовником, вартістю 59 960,81 грн, експертна оцінка щодо розгляду окремих розділів проєктної документації, Робочий проект ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ», розрахунок суми заборгованості.
Поряд з цим, позивач надає докази звернення до Платника з проханням, вимогою здійснення оплати за договором, з урахуванням Акту здачі-приймання робіт, на які відповідей ані від Платника, ані від замовника не надходило, умови договору у частині оплати не виконані, про що матеріали справи містять лист - звернення від 16.02.2026, із зазначенням про отримання, вимогу про оплату договору від 07.04.2026. 
Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.
Як вже було зазначено, за умовами договору від 08.08.2025 обов`язком Замовника є прийняття, а Платника - оплата виконаних робіт.
За наданими доказами, судом встановлено що Виконавцем виконано умови договору в повному обсязі, роботи прийняті замовником, будь-яких недоліків під час прийняття виконаних робіт не виявлено.
В свою чергу зобов`язань за договором в частині оплати робіт у визначений строк не виконано, навіть після звернення Виконавця з вимогою про оплату та попередженням про захист своїх прав у судовому порядку. 
Так, умовами пункту 7.1 Договору від 08.08.2025 у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. 
Саме, п. 7.5 Договору передбачає застосування за порушення термінів оплати виконаних і прийнятих робіт сплату пені в розмірі 0,05% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше 3% від вартості робіт.
У зв`язку з простроченням сплати заборгованості, позивач також скористався правом нарахування інфляційних витрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. 
Позивачем надано до суду розгорнутий розрахунок заявлених вимог, з визначенням періоду нарахування (з 24.02.2026 – дата отримання першої вимоги), що перевірено та прийнято судом, відповідно до якого заборгованість за договором склала 64 125, 52 грн, а саме: 59 960,81 грн – основний борг, 1 798, 82 грн – пеня, 1 873, 06 грн – інфляція, 492, 83 грн – 3% річних.
13.07.2026 суд отримав заяву Відповідача про визнання позову, в прохальній частині якої зазначив: «Позовні вимоги у справі № 916/2314/26, яка знаходиться у провадженні Господарського суду Одеської області, визнаю та проти задоволення позову не заперечую. Визнання позовних вимог не суперечить закону та/або не порушує права чи законні інтереси будь-яких третіх осіб».
Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. 
При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. 
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі (ч. 1 статті 636 ЦК України).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Стаття 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, як було встановлено, зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору.
При цьому, позивачем ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» доведено виконання належим чином взятих на себе зобов`язань за договором від 08.08.2025, про що зазначено вище, а також не спростовано відповідачем.
В свою чергу, відповідач - КУ «ЦЕНТР ФІНАНСУВАННЯ ТА ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ТА УСТАНОВ СИСТЕМИ ОСВІТИ ПРИМОРСЬКОГО РАЙОНУ М. ОДЕСИ», як Платник, в порушення приписів наведених норм та умов договору, оплату робіт в установленому розмірі та терміні не здійснив. 
Втім, відповідачем визнані заявлені вимоги за цим позовом в повному обсязі.
Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме, відповідно, стягненню з відповідача заявленої суми основного боргу (59960,81 грн основного боргу).
Частиною 3 статті 14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до положень частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
В силу частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
В статті 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Приписами Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (стаття 1). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3).
Пунктом 7.5 укладеного між сторонами Договору передбачено, що за порушення термінів оплати виконаних і прийнятих робіт за цим договором Платник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,05% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше 3% від вартості робіт.
Разом з цим частина 2 статті 625 ЦК визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 922/4544/16, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17, від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі № 920/792/18.
Нарахування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 920/505/22.
У постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 913/869/14 вказано: "Разом із тим ст.617 ЦК встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми ст.625 ЦК, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК). Ураховуючи викладене, можна дійти висновку, що порушення відповідачем умов Договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених ст.625 ЦК платежів, а наявність обставин непереборної сили за Договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами".
Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22 звернув увагу на те, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Отже, нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою статтею 611 ЦК та статтею 217 ГК. 
Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК та статтею 218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною 2 статті 625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.
Ознайомившись із представленим ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» розрахунком, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань із зазначеним періодом нарахування по кожному із прострочених зобов`язань, судом встановлено, що останні виконано у відповідності до методології та приписів чинного законодавства України.
Відтак, вважає наявними у ПП «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» права на стягнення з Комунальної установи 1798,82 грн пені, 492,83 грн 3% річних та 1873,06 грн інфляційних втрат.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам – учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
У рішенні від 03.01.2018 “Віктор Назаренко проти України” (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції “справедливого судового розгляду” у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають “справедливого балансу” між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі “Беер проти Австрії” (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).
Слід зазначити, що позивачем за звернення до суду з цією позовною заявою було сплачено до Державного бюджету України судовий збір в сумі 3 328 грн, відповідно до платіжної інструкції від 04.06.2026.
Втім, у ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Приймаючи до уваги те, що позов поданий до суду через систему «Електронний суд», а також враховуючи наведені законодавчі приписи, судовий збір підлягає визнанню в сумі 2 662,40 грн.
При цьому частиною 1 статті 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації – 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З врахуванням того, що заява про визнання позову відповідачем надійшла до суду до початку розгляду справи по суті, суд, виходячи із законодавчо встановлених норм, вважає, що стягненню з відповідача КУ «ЦЕНТР ФІНАНСУВАННЯ ТА ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ТА УСТАНОВ СИСТЕМИ ОСВІТИ ПРИМОРСЬКОГО РАЙОНУ М. ОДЕСИ» підлягає саме 1 331,20 грн витрат зі сплати судового збору, 1 331,20 грн підлягає поверненню з Державного бюджету України. Решта понаднормово сплаченого судового збору підлягає поверненню платнику з Державного бюджету України після звернення із відповідним клопотанням.
Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,130,165,191,232,233,237,238,240,241
Господарського процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Приватного підприємства «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» до відповідача: Комунальної установи «ЦЕНТР ФІНАНСУВАННЯ ТА ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ТА УСТАНОВ СИСТЕМИ ОСВІТИ ПРИМОРСЬКОГО РАЙОНУ М. ОДЕСИ» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Одеський ліцей № 2 Одеської міської ради, про стягнення 64125,52 грн заборгованості задовольнити.
Стягнути з Комунальної установи «ЦЕНТР ФІНАНСУВАННЯ ТА ГОСПОДАРСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ТА УСТАНОВ СИСТЕМИ ОСВІТИ ПРИМОРСЬКОГО РАЙОНУ М. ОДЕСИ» (65039, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 134, Код ЄДРПОУ 40703130) на користь Приватного підприємства «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» (67200, Одеська обл., Іванівський р-н, смт Іванівка, вул. Шевченка, буд. 39 В, Код ЄДРПОУ 42323570) 59960/п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят/грн 81коп. основного боргу, 1798/одну тисячу сімсот дев`яносто вісім/грн 82коп. пені, 492/чотириста дев`яносто дві/грн 83коп. 3% річних та 1873/одну тисячу вісімсот сімдесят три/грн 06коп. інфляційних нарахувань та 1331/одну тисячу триста тридцять одну/грн 20коп. витрат зі сплати судового збору.
Повернути Приватному підприємству «ПРОТЕКТ ПІВДЕНЬ» (67200, Одеська обл., Іванівський р-н, смт Іванівка, вул. Шевченка, буд. 39 В, Код ЄДРПОУ 42323570) з Державного бюджету України (ГУК в Одеській обл./Приморський р-н/ 22030101, код ЄДРПОУ 37607526, Казначейство України (ЕАП), р/р UA938999980313141206083015758, МФО 899998, КБК 22030101) 1331/одну тисячу триста тридцять одну/грн 20коп судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції платіжної інструкції від 04.06.2026 № 9.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.
Повний текст складено 17 липня 2026 р.

Суддя С.Ф. Гут