ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
14 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/7817/25
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Семененка Я.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 280/7817/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 04.08.2025 № 083950025988 про відмову у призначенні пенсії позивачу;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.01.1992 по 03.02.1992, з 10.02.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 07.05.1993, з 27.05.1993 по 08.02.1994, з 09.02.1994 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 01.08.1995 та період отримання допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 31.07.2011, і призначити йому пенсію за віком з 13.06.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення пенсійного органу від 04.08.2025 № 083950025988 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним та порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.05.2025 №084050021394 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.01.1992 по 03.02.1992, з 10.02.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 07.05.1993, з 27.05.1993 по 08.02.1994, з 09.02.1994 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 01.08.1995 та період отримання допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 01.07.2011 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 03.11.1983, та повторно розглянути заяву позивача від 28.07.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Суд з`ясував, що підтверджені трудовою книжкою періоди роботи 01.01.1992 по 03.02.1992, з 10.02.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 07.05.1993, з 27.05.1993 по 08.02.1994, з 09.02.1994 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 01.08.1995 до страхового стажу позивача не зараховані, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Суд зазначив, що Угода від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в Російській Федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.
У силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Також, суд першої інстанції встановив, що відповідно до записів трудової книжки позивачу 16.12.2010 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 01.07.2011 скорочено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп.5 п.5 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Суд першої інстанції вказав, що відсутність даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування позивачу періоду отримання допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 01.07.2011.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 03.02.1992, з 10.02.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 07.05.1993, з 27.05.1993 по 08.02.1994, з 09.02.1994 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 01.08.1995, оскільки для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Зауважує, що позивачу також правомірно не зараховано до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 01.07.2011 через відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Наполягає, що спірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії є правомірним та скасуванню не підлягає.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 28.07.2025 позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно статті 26 Закону України №1058-IV.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 04.08.2025 № 083950025988, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.11.1983:
- 01.01.1992 по 03.02.1992, з 10.02.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 07.05.1993, з 27.05.1993 по 08.02.1994, з 09.02.1994 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 01.08.1995, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991;
- період отримання допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 01.07.2011, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вважаючи протиправним рішення від 04.08.2025 № 083950025988, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідачем не заперечується, що трудова книжка позивача містить відомості про його трудову діяльність з 01.01.1992 по 03.02.1992, з 10.02.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 07.05.1993, з 27.05.1993 по 08.02.1994, з 09.02.1994 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 01.08.1995 на території російської федерації.
Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
За приписами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли, в тому числі Україна та російська федерація.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обрахування пенсій здійснюється із заробітку (доходу) за періроди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Згідно зі ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, кожний її учасник може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію, тоді дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набрала чинності 02.12.2022 і якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
З приводу застосування вказаної Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Оскільки відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, положення постанови Кабінету Міністрів України №1328 підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності,- з 02.12.2022.
У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не впливає на право особи на зарахування періоду її роботи до страхового стажу, що мало місце в період дії вказаної Угоди і не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідного рішення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що періоди роботи з 01.01.1992 по 03.02.1992, з 10.02.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 07.05.1993, з 27.05.1993 по 08.02.1994, з 09.02.1994 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 01.08.1995 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
Стосовно періоду отримання позивачем допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 31.07.2011 суд зазначає таке.
В спірному випадку вказаний період не зарахований до страхового стажу, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу для обчислення пенсії зараховується період одержання допомоги по безробіттю. 
Відповідно до ст.24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Відповідно до абз.6 пп. 2 п.2.1 розділу II Порядку № 22-1 період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.
Суд апеляційної інстанції з`ясував і відповідачем не спростовується, що трудова книжка позивача містить відомості про отримання ним допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 01.07.2011.
Вказані відомості недійсними не визнані, засвідчений в трудовій книжці належним записом факт отримання допомоги по безробіттю не спростований. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.
Якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірних періодів було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.
Отже, в спірному випадку неврахування відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії відомостей його трудової книжки носить формальний характер. 
Враховуючи зміст трудової книжки позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що період отримання допомоги по безробіттю з 16.12.2010 по 01.07.2011 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
За цих обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсійний орган не здійснив належний розрахунок страхового стажу позивача, а отже спірне рішення від 04.08.2025 № 083950025988, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, є протиправним та підлягає скасуванню.
Той факт, що судом першої інстанції допущено очевидну описку у даті та номері спірного рішення пенсійного органу, не впливає на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а вказана описка може бути усунута судом першої інстанції у спосіб, встановлений процесуальними нормами.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 280/7817/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя О.В. Головко 

суддя Я.В. Семененко