Справа № 454/3207/25 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т. В. 
Провадження № 22-ц/811/186/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 21 грудня 2021 р. між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №440777-КС-001 про надання кредиту шляхом обмінну електронними повідомленнями.
21 грудня 2021 р. позивачем ТзОВ «Бізнес Позика» скеровано відповідачу пропозицію укласти договір №440777-КС-001 про надання кредиту, яку відповідачем прийнято. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7847, котрий боржником було ввдено/відправлено.
Згідно умов договору ТзОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
Відповідно до умов договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86295 % за кожен день користування кредитом, строк на який надається кредит становить 24 тижні.
ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що підтверджується копією квитанції про перерахування кредитних коштів.
Внаслідок невиконання належним чином зобов`язань відповідачем виникла заборгованість за договором про надання кредиту, яка станом на 08.08.2025 року складає 20 291,04 грн., з яких: 9720,90 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 10570,14 грн. прострочені платежі за процентами.
З врахуванням зазначених обставин, просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь загальну суму заборгованості за Кредитним договором №440777-КС-001 від 21 грудня 2021 р., в розмірі 20 291,04 грн., з яких: 9720,90 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 10570,14 грн. прострочені платежі за процентами тасудові витрати у розмірі 2 422, 40 гривень.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту №440777-КС-001 від 21.12.2021 року в розмірі 20291,04 грн., з яких: 9720,90 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 10570,14 грн. прострочені платежі за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2422,40грн. судового збору.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – Романів С.І.
Зазначає, що позивачем не доведено укладення між ним та відповідачем
кредитного договору №т 440777-КС-001 від 21 грудня 2021 р. в розумінні ст.ст. 638-642
ЦК України у формі та у спосіб, зазначені в позовній заяві.
Наголошує, що будь-яких доказів на підтвердження надання позивачем кредиту
відповідачу матеріали справи не містять.
Окрім цього, зазначає, що позивачем не надано будь-яких первинних документів, якими б підтверджувалась наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, а наданий Позивачем розрахунок заборгованості не належить до таких первинних документів, являючи собою лише документально оформлені математичні операції за певною хронологічною послідовністю.
Не погоджується з розміром заборгованості, яка вказана в розрахунку заборгованості, при цьому вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги про сплату відповідачем коштів у загальній сумі 5445,30 грн..
Також вважає, що встановлений умовами кредитного договору розмір загальний відсотків 10 460,00 грн., який більш як на 50 % перевищує суму кредиту (10000 грн.), що свідчить про несправедливість умов кредитного договору в цій частині в розумінні вищевказаного Закону
Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
11 лютого 206 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає таку безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а
рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04грудня 2025р. - без змін.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 10 липня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом та матеріалами справи встановлено, що із паспорта споживчого кредиту, пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, №440777-КС-001 від 21 грудня 2021р., встановлено, що ТзОВ «Бізнес Позика» надано відповідачу грошові кошти в розмірі 10000грн. на засадах строковості, поворотності, платності, строком до 07.06.2022р. Відповідно до умов договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86295 % за кожен день користування кредитом, строк на який надається кредит становить 24 тижні.
Згідно розрахунку заборгованість відповідача за договором про надання кредиту станом на 08 серпня 2025 року складає 20291,04 грн., з яких: 9720,90 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 10570,14 грн. прострочені платежі за процентами.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути борг позивачу, а останній вправі вимагати його стягнення, відповідач в свою чергу порушив умови договору, не погасив заборгованість в добровільному порядку, а тому позов підлягає до задоволення в межах заявлених позивачем вимог.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
21 грудня 2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір № 440777-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. – 15-16). 
ТзОВ «Бізнес Позика» 21 грудня 2021 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 440777-КС-001 про надання кредиту (а.с. – 17-18). 
21 грудня 2021 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 440777-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. – 19-20).
На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору (а.с. – 21), з якої встановлено, що клієнт ОСОБА_1 , використовуючи номер телефону « НОМЕР_1 », зайшов в особистий кабінет на сайті, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором «G-7847».
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «G-7847», направленим ТОВ «Бізнес Позика» на його телефонний номер.
В апеляційній скарзі відповідач не визнає факту укладення кредитного договору.
Проте, зі змісту договору № 440777-КС-001 від 21 грудня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електронну адресу, адресу місця проживання/реєстрації, номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти.
Із зазначеного позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 здійснено усі необхідні дії, спрямовані на укладення договору № 440777-КС-001 від 21 грудня 2021 року.
Без здійснення вказаних дій відповідачем, кредитний договір не був би укладений між сторонами, тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до ст.81 ЦПК України.
Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. 
Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.
Окрім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитним договором.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що 21 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №440777-КС-001.
Крім цього, в апеляційній скарзі скаржник наголошує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що кредитні кошти були перераховані кредитодавцем на його картку.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему «Tac Pay», що підтверджується копією квитанції №473489425 від 21 грудня 2021 року (а.с. – 23).
Вищенаведеною квитанцією, підтверджується перерахування грошових коштів 21 грудня 2021 року о 13 год. 53 хв. в сумі 10 000,00 грн від ТОВ «Бізпозика» на картку № НОМЕР_2 , призначення платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 згідно кредитного договору №440777-КС-001 від 21 грудня 2021 року.
Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником при оформленні договору № 440777-КС-001 від 21 грудня 2021 року в анкеті клієнта. 
З огляду на викладене вище, кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_2 , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства.
При цьому, колегія суддів наголошує, що ТОВ «Бізнес Позика», яке надавало кошти, не є банківською установою.
Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. 
У довідці квитанції відображається частина цифр платіжної картки, так як номер картки становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч.1-2 ст. 10 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії»).
В той же час, Товариство є небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно ЗУ «Про банки та банківську діяльність» в т. ч. Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за №481.
Колегія суддів звертає увагу, що інших доказів, які підтверджуть факт перерахування ТОВ «Бізнес Позика» кредитних коштів за Кредитним договором №440777-КС-001 від 21 грудня 2021 року на рахунок ОСОБА_1 не може бути подано, оскільки банк отримувача не має правових підстав на розкриття кредитору банківської таємниці. 
Позивач позбавлений можливості самостійно звернутися в банк отримувача для отримання документа про перерахування коштів за Кредитним договором №440777-КС-001 від 21 грудня 2021 року на рахунок ОСОБА_1 .
Враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від первинного кредитора на виконання укладеного договору.
Таким чином, встановлено, що квитанція, долучена позивачем до матеріалів позовної заяви, містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, а отже, документ, наданий позивачем до позовної заяви є достовірним, достатнім, належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів кредитором та отримання цих коштів ОСОБА_1 .
Укладений кредитний договір між ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 № 440777-КС-001 від 21 грудня 2021 року містить всі істотні умови кредитування: розмір кредиту, строк кредиту, процентна ставка, порядок повернення кредиту та сплати процентів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач отримав кредитні кошти, однак вчасно їх не повернув, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
За ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до умов пункту 1 договору № 440777-КС-001 про надання кредиту від 21 грудня 2021 року, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту, у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів; строк, на який надається кредит - 24 тижні; процентна ставка за кредитом: в день 0,86295000 фіксована; комісія за надання кредиту – 1 500 грн.; термін дії договору - до 07 червня 2022 року; орієнтовна загальна вартість кредиту – 21 960 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 3563,71 процентів (а.с. 10).
Пунктом 3 укладеного договору встановлено графік платежів у вигляді таблиці, відповідно до якого, всі виплати за кредитом розраховувалися на 12 платежів, по 1830 грн. кожен. При цьому, загальна вартість кредиту складає 21960 грн., з яких: 10 000 грн. - тіло кредиту, 10460 грн. - відсотки за користування кредитом, 1500 грн. - одноразова комісія за надання кредиту.
При цьому, колегія суддів наголошує, що зазначені у графіку та у таблиці обчислення загальної вартості кредиту суми є лише орієнтовною загальною вартістю кредиту, а не остаточно визначеною сумою заборгованості по процентам за користування кредитом станом на момент закінчення дії договору.
При цьому, із наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 440777-КС-001 про надання кредиту від 21 грудня 2021 року (електронний суд) вбачається, що станом на 08 серпня 2025 року, загальний розмір заборгованості, нарахованої позивачем, становить 20 291,04 грн., з яких: 9 720,90 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 10 570,14 грн. прострочені платежі за процентами.
Необхідно зазначити, що згідно наданого розрахунку, розмір загальної суми, яку ОСОБА_1 мав сплатити за користування кредитом за період з 21 грудня 2021 по 07 червня 2022 року, складає 10 000 грн. за тілом кредиту, 14 236,34 грн. нарахованих відсотків, 1500 грн. комісії.
При цьому, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на погашення кредиту ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти в загальній сумі 5 445,3 грн., які були зараховані наступним чином: 279,1 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3 666,2 грн. заборгованість по відсотках, 1500 грн. заборгованість по комісії.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 440777-КС-001 про надання кредиту від 21 грудня 2021 року, становить 20 291,04 грн., виходячи із розрахунку: 10 000 грн.- 279,1 грн.= 9 720,9 за тілом кредиту, 14 236,34 грн. - 3 666,2 грн. =10 570,14 грн. за відсотками, і вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в рахунок погашення заборгованості за укладеним кредитним договором.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування ОСОБА_1 кредитом нараховувалися в межах дії договору (з 21 грудня 2021 по 07 червня 2022 року). Станом на 07 червня 2022 року нараховані проценти за договором зафіксовані у розмірі 10 570,14 грн. і після цього не збільшувалися. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить детальний опис нарахованої заборгованості, з вказівкою на дату операції/платежу, дати і розміру нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати і розміру здійснення платежів. Зазначений розрахунок не спростований належними та допустимими доказами.
На підставі викладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий банком за договором № 440777-КС-001 про надання кредиту від 21 грудня 2021 року повністю відповідає умовам Договору, та Правилам надання кредитів фізичним особам-підприємцям, які є невід`ємною частиною Договору, а також положенням ст.ст. 536, 1054, 1056-1 ЦК України, а сума заборгованості по тілу кредиту і процентам у розмірі 20 291,04 грн. підтверджена належними та достатніми доказами, яка не спростована відповідачем.
ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Бізнес позика».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 20291,04 грн., з яких: 9720,90 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 10570,14 грн. прострочені платежі за процентами підлягають до задоволення.
За вказаних обставин рішення суду в частині стягнення заборгованості є законним та обґрунтованим.
Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
При подачі апеляційної скарги представником було долучено копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №362024 від 13 вересня 2016 року (а.с. – 64-65), де зазначено, що ОСОБА_1 має інвалідність ІІ групи, яка встановлена безтерміново.
Таким чином, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи норми п. 6 ст. 141 ЦПК України, та звільнення відповідача від сплати судового збору, ТОВ «Бізнес позика» необхідно компенсувати судовий збір в розмірі 2422,40 грн. за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судового збору в розмірі 2422,40 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні даної вимоги.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» сплачену при подачі позову суму судового збору в розмірі 2422,40 грн. за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.