ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 серпня 2026 року | Справа № 280/6265/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 40108688)
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
23.06.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у здійсненні розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача без урахування сум індексації грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача з урахуванням сум індексації грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації позивачу за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 137 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислена грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки, сум індексації;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум індексації;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учасника бойових дій за 2026 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації позивачу за невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення, як учасника бойових дій за 2026, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення;
- розглянути справу за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 26.06.2026 відкрито провадження у справі №280/6265/26, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (в порядку письмового провадження). Крім того, вказаною ухвалою витребувано від Головного управління Національної поліції в Запорізькій області довідку (інформацію) про складові грошового забезпечення враховані при розрахунку ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за 2026 рік.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№35019 від 23.06.2026). Зокрема зазначено, що позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області на посаді старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції Василівського районного управління поліції та наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 30.04.2026 № 298 о/с «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» був звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції). На підставі вказаного наказу відповідачем нараховано та виплачена одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 137 днів. Натомість, відповідачем при розрахунку вказаних виплат безпідставно не було враховано додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168). Крім того відзначено, що при розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки відповідачем безпідставно не було враховано індексацію грошового забезпечення. Зауважено, що індексація грошового забезпечення та додаткова грошова винагорода передбачена Постановою № 168 носили систематичний характер, що підтверджується відповідними розрахунковими листами, а тому вони мають бути враховані до складу грошовою забезпечення, як обрахункові величини вказаних виплат. Крім того, відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учасника бойових дій за 2026, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення. На думку позивача, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо проведення остаточного фінансового розрахунку при звільненні з військової служби, а тому позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Заперечення проти задоволення позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву (вх.№39362 від 13.07.2026). Зокрема зазначено, що вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, обрахованих та виплачених військовослужбовцю при звільненні зі служби слід виходити з того, що Постанова № 168 чітко і однозначно передбачає, що: додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану; розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць у залежності від виконання завдань та часу приймання участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; визначається наказами командирів (начальників). За відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється. Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена Постановою №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, що відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 27.03.2025 по справі № 240/2921/23 та від 26.09.2025 по справі №300/4692/23. Водночас вказано, що виплату матеріальної допомоги для оздоровлення у 2022, 2024, 2025 роках здійснено у розмірі місячного грошового забезпечення, в межах виділених асигнувань на зазначені цілі, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2022,2025 роках здійснено у розмірі місячного грошового забезпечення, у 2024 році - з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції, в межах виділених асигнувань на зазначені цілі. Оскільки рапорти для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань вказаною особою у 2026 році не надавались, нарахування та виплата вказаних допомог не здійснювалась. Додатково відзначено, що додаткова оплачувана відпустка, як учаснику бойових дій колишньому працівнику Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітану поліції ОСОБА_1 у 2026 році не надавалась. З наведених підстав представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Не погодившись із викладеними у відзиві на позовну заяву доводами відповідача, позивач подав до суду відповідь на відзив (вх.№40815 від 17.07.2026), у якій окрім іншого, зазначено, що аналіз норм Постанови № 168 з урахуванням фактичних обставин цієї справи, а саме виплати позивачу додаткової винагороди щомісячно, з моменту її установлення до моменту звільнення зі служби, вказує, що передбачена Постановою №168 додаткова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та мала постійний характер. При цьому обставина, що виплату зазначеної винагороди постановлено здійснювати на період дії воєнного стану, жодним чином не спростовує притаманних їй ознак щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, позаяк воєнний стан, як правовий режим, не є одномоментним за своєю суттю, триває певний період до його скасування у встановленому порядку, і протягом цього періоду виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 здійснювалась щомісячно. На підставі викладеного слідує висновок, що під час визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, відповідачем протиправно не було враховано у складі грошового забезпечення додаткову щомісячну винагороду, передбачену Постановою № 168, яка отримувалась ним до звільнення. Крім того вказано, що відповідачем нараховувалась та виплачувалась сума індексації грошового забезпечення, тобто дана виплата мала систематичний характер та, як наслідок мала бути врахована до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні. На підставі наведеного позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області на посаді старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції Василівського районного управління поліції.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.06.2025, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с.50).
Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 30.04.2026 № 298 о/с «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) капітана поліції ОСОБА_1 (0085039), старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції Василівського районного управління поліції, з 30 квітня 2026 року.
На день звільнення: стаж служби в поліції - 29 років 00 місяців 12 днів; вислуга років на пільгових умовах - 00 років 02 місяці 02 дні; вислуга років для призначення пенсії - 29 років 02 місяці 14 днів; стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 29 років 00 місяців 12 днів.
Виплатити компенсацію за 29 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік.
Виплатити компенсацію за 17 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.
Виплатити компенсацію за 31 добу невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік.
Виплатити компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік.
Виплатити компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2026 рік. 
Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 25.03.2026; подання т.в.о. начальника Василівського РУП полковника поліції Кулинича А.В. від 28.04.2026; свідоцтво про хворобу № 644/С, видане ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» 24.04.2026 (а.с.15).
13.05.2026 позивач звернувся до відповідача із запитом, у якому просив надати:
- довідку про грошове забезпечення з 01.01.2022 до 30.04.2026 з урахуванням усіх видів нарахувань та виплат, у тому числі - додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- інформацію, чи було враховано отриману додаткову винагороду за час проходження служби під час розрахунку та виплати грошової компенсації за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки та додаткові оплачувані відпустки (враховуючи додаткові відпустки як учаснику бойових дій) за 2022-2026 роки;
- надати інформацію про період, який був узятий за основу до розрахунку місячного грошового забезпечення для визначення одноденного розміру грошового забезпечення при нарахуванні компенсації за невикористані щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2022-2026 роки (а.с.16).
Листом №76552-2026 від 21.05.2026 відповідачем було надано позивачу розрахункові листи за період з січня 2022 року по день звільнення зі служби в поліції. Водночас повідомлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі при звільненні. Натомість, Виплату додаткової винагороди, яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», встановлено на період дії воєнного стану і виплачується у розмірах в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у конкретних діях та заходах. Оскільки додаткова винагорода встановлюється лише на період дії воєнного стану, та не є складовою грошового забезпечення, вказана виплата не враховується при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні відпусток (а.с.17-19).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного фінансового розрахунку при звільненні з військової служби, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Законом, що визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України "Про Національну поліцію України" від 02.07.2015 за №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (надалі по тексту також поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 3 Закону №580-VIII).
Згідно з пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону №580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 (далі - Постанова № 988) встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, складається з посадового окладу.
Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.
На виконання вимог статті 94 Закону № 580-VIIІ та Постанови № 988 Міністерство внутрішніх справ України 06.04.2016 видало наказ № 260, яким затвердило Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі – Порядок №260).
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку № 260 ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у здійсненні розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача та грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток в загальній кількості 137 днів без урахування сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вказаних виплат з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, то суд зазначає наступне.
Питання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні із служби врегульовані розділом VIІІ Порядку № 260.
Згідно з абзацом 1 пункту першого розділу VIІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги (пункт 5 розділу VIІІ Порядку № 260).
Відповідно до абзацу 1 пункту шостого розділу VІІI Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Пунктом 7 VIІІ Порядку № 260 встановлено, що у наказі про звільнення підрозділами служби персоналу (кадрового забезпечення) в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.
Згідно з пунктом 8 розділу VIІІ Порядку № 260 одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
Крім того, частиною 10 статті 93 Закону № 580-VIIІ передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Із викладених норм слідує висновок, що поліцейські, які звільняються із служби в поліції мають право на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки (щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток).
При цьому, грошова компенсація за невикористані дні відпусток проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію», 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (в первинній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 №775 затверджено Порядок та умови виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану (далі - Порядок №775, в редакції чинній на момент звільнення позивача), який встановлював, що на період воєнного стану додаткова винагорода поліцейським виплачується в розмірах:
1) до 10000 гривень - поліцейським, крім тих, що визначені в абзаці першому та підпункті 2 цього пункту, пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які здійснюють розмінування, що має оперативний характер, у частині виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів (далі - розмінування), виконують повноваження поліції в місцях завдання ракетних ударів, ударів безпілотних літальних апаратів, реактивних систем залпового вогню (далі - удари) на територіях, які знаходяться поза районами ведення бойових (воєнних) дій, а також включеним до угрупування військ (сил) сил оборони держави та які на виконання бойових розпоряджень органів військового управління у взаємодії з Державною прикордонною службою України виконують бойові (спеціальні) завдання з посилення охорони державного кордону, несення служби на блокпостах, контрольних постах, бойових позиціях у межах операційних зон угруповань військ (сил оборони держави) в контрольованих прикордонних районах, які межують з українсько-російською та українсько-білоруською ділянками державного кордону (далі - посилення охорони державного кордону), розмір цієї винагороди збільшується до 30000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу їх здійснення (виконання);
2) до 30000 гривень - поліцейським, які проходять службу на територіях Харківської, Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей, Нікопольської, Марганецької міських, Червоногригорівської селищної, Покровської, Мирівської сільських територіальних громад Нікопольського району, Зеленодольської міської, Грушівської сільської територіальних громад Криворізького району, Синельниківського, Павлоградського районів Дніпропетровської області, Очаківської міської, Куцурубської сільської територіальних громад Миколаївського району Миколаївської області, Сновської, Корюківської міських територіальних громад Корюківського району, Семенівської та Новгород-Сіверської міських територіальних громад Новгород-Сіверського району, Городнянської міської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області, Середино-Будської, Дружбівської, Глухівської міських, Зноб-Новгородської, Свеської, Есманьської, Шалигинської селищних територіальних громад Шосткинського району, Путивльської міської, Новослобідської сільської територіальних громад Конотопського району, Білопільської, Ворожбянської, Сумської міських, Краснопільської, Миколаївської, Степанівської, Хотінської селищних, Бездрицької, Верхньосироватської, Миколаївської, Миропільської, Нижньосироватської, Річківської, Садівської, Юнаківської сільських територіальних громад Сумського району, Великописарівської селищної територіальної громади Охтирського району Сумської області, пропорційно в розрахунку на місяць;
3) до 50000 гривень - поліцейським, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) (далі - виконання бойових (спеціальних) завдань), у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань;
4) до 100000 гривень - поліцейським, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно участі в бойових діях або заходах.
Згідно пункту 15 Порядку № 775 додаткова винагорода, одноразова винагорода та винагорода за навчання є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення.
Суд звертає увагу, що розмір додаткової винагороди за відповідний календарний місяць визначається як сума встановлених винагород за кожен календарний день.
Виходячи із приписів пункту 3 розділу І Порядку № 260 суд констатує, що до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.
Вирішуючи питання, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, варто врахувати, що пункт 1 Постанови №168 чітко і однозначно передбачає, що:
- додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану;
- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- визначається наказами командирів (начальників).
За відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Отже, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 27.03.2025 у справі № 240/2921/23.
Так, з огляду на зміст пункту 1 Постанови №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди, а тому остання не є складовою щомісячного додаткового виду грошового забезпечення.
У спірних правовідносинах додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, у встановленому законом порядку та окремим нормативним актом Порядком №775 віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення.
Як наслідок, така додаткова винагорода не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача та грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток.
Крім того, вказаний правовий висновок був застосований Верховним Судом у постанові від 12.02.2026 у справі № 420/77/25 при вирішенні питання включення до складу місячного грошового забезпечення позивача як військовослужбовця Держприкордонслужби України додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, для обчислення грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток. За результатами перегляду судових рішень у вказаній справі Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що у спірних правовідносинах додаткова винагорода, передбачена Постановою 168, у встановленому законом порядку та окремим нормативним актом віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення. Як наслідок, така додаткова винагорода не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки військовослужбовцю Державної прикордонної служби України.
У постанові від 31.01.2025 у справі № 460/2645/24 Верховний Суд вказав, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану, яка має компенсаційну мету, часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов.
Відступу від висновку щодо такого застосування указаної норми права Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, як це передбачено статтями 346, 347 КАС України, не було.
А тому, з огляду на наведене, вказані підходи щодо правової природи додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, які містяться у зазначених справах, є застосовними до спірних правовідносин.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, включаються додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, проте додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, за своєю правовою природою має тимчасовий (непостійний) характер, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану; розмір додаткової винагороди не є сталим, адже виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу участі військовослужбовцем у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; визначається наказами командирів (начальників), а тому відсутні підстави для включення до складу грошового забезпечення позивача, з якого повинна бути обрахована грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, додаткової винагороди, яка нараховувалася та виплачувалася позивачу у спірний період, відповідно до Постанови № 168.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.06.2026 по справі № 240/33823/23, який в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню при вирішенні спірних правовідносин. 
Таким чином, суд вважає помилковими твердження позивача про те, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, яка входить до складу грошового забезпечення при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача та грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток. 
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Національної поліції в Запорізькій області правомірно не включило додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 до складу грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача та грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у здійсненні розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки, сум індексації грошового забезпечення, то суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини п`ятої статті 94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Суд зазначає, що спірним питанням у даному випадку є включення до складу грошового забезпечення позивача, із якого розраховується розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки, індексації грошового забезпечення.
Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон №1282-ХІІ), відповідно до статті 1 якого, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Статтею 6 Закону №1282-ХІІ встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 29.04.2020 у справі №240/10130/19, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
Суд керується тим, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку виплат військовослужбовців.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №638/5794/17, від 27.12.2019 у справі №643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.
Також правовий висновок щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, індексації грошового забезпечення висловлений Верховним Судом у постанові від 30.04.2021 у справі № 620/561/20.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що індексація входить до складу грошового забезпечення, з якого мають бути обраховані суми одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки.
Водночас, як вже було зазначено вище відповідно до абзацу 1 пункту шостого розділу VІІI Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
За обставинами цієї справи позивача було звільнено зі служби в поліції 30.04.2026.
У зв`язку зі звільненням позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, розмір якої визначався виходячи з відповідного місячного грошового забезпечення.
Дослідивши надані до матеріалів справи розрахункові листи позивача за період січень–квітень 2026 року, суд встановив, що протягом зазначеного періоду позивачу індексація грошового забезпечення фактично не нараховувалася та не виплачувалася. Отже, на момент визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні суми індексації у складі фактично нарахованого позивачу місячного грошового забезпечення були відсутні.
За таких обставин відповідач, здійснюючи розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, об`єктивно не мав можливості включити до складу відповідного місячного грошового забезпечення суми індексації, які позивачу не були нараховані та виплачені. Включення до розрахунку виплат, які фактично не були нараховані позивачу за відповідний період, вимагало б попереднього встановлення права позивача на отримання таких сум та здійснення їх належного нарахування.
Водночас суд звертає увагу, що предметом розгляду у цій справі є, окрім іншого, питання правильності визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, а не питання правомірності ненарахування чи невиплати позивачу індексації грошового забезпечення під час проходження служби в поліції.
Позивач у межах заявлених позовних вимог не ставив питання про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби, а також не просив зобов`язати відповідача здійснити відповідне нарахування та виплату індексації. Таким чином, питання наявності у позивача права на індексацію грошового забезпечення за відповідні періоди та правильності її обчислення не є безпосереднім предметом спору в цій справі.
Відтак, за відсутності самостійно заявлених позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації, суд у межах цього провадження не має підстав фактично встановлювати право позивача на отримання відповідних сум, визначати їх розмір та зобов`язувати відповідача включити їх до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Отже, з огляду на встановлені судом обставини, а саме відсутність нарахованої та виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення у відповідному розрахунковому періоді, така індексація не могла бути врахована відповідачем при визначенні розміру місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалася одноразова грошова допомога при звільненні.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача включити суми індексації до складу розміру місячного грошового забезпечення, з якого позивачу визначався розмір матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024, 2025 та 2026 роки, суд зазначає наступне.
Пунктом 13 Розділу II Порядку № 260 передбачено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
У разі переведення поліцейського з іншого органу, установи, закладу до визначення максимального розміру грошового забезпечення враховуються дані грошового забезпечення, зазначені в грошовому атестаті, виданому за попереднім місцем служби.
Судовим розглядом встановлено, що у 2022, 2024, 2025 роках позивачу виплачувалась матеріальна допомога для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Крім того, у 2022 та 2025 роках позивачу виплачувалась матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, а у 2024 році з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції, в межах виділених асигнувань на зазначені цілі.
Щодо нарахування у 2024 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції у розмірі 6450,00грн, суд звертає увагу, що такий розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є меншим ніж посадовий оклад та не більшим ніж місячне грошове забезпечення за попередні місяці, а тому матеріальна допомога виплачена в повному обсязі та у відповідності до приписів пункту 13 Розділу II Порядку № 260.
Разом із тим, інший висновок суд робить щодо матеріальної допомоги, розмір якої відповідно до законодавства та умов її призначення визначався як місячне грошове забезпечення позивача.
З наданих до матеріалів справи розрахункових листів за спірні періоди судом установлено, що при нарахуванні та виплаті позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення у 2022, 2024 та 2025 роках відповідачем не було враховано суми індексації грошового забезпечення. Аналогічно, при обчисленні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2022 та 2025 роки суми індексації також не були включені до розрахунку.
Отже, хоча відповідні види матеріальної допомоги були фактично нараховані та виплачені позивачу, їх розмір визначався виходячи не з повного складу належного йому місячного грошового забезпечення, а саме без урахування складової такого грошового забезпечення, як індексація.
При цьому суд враховує, що індексація грошового забезпечення має на меті підтримання купівельної спроможності грошових доходів працівників та військовослужбовців, а у разі її належного нарахування вона є складовою грошового забезпечення. Відтак, якщо законодавством передбачено обчислення відповідної соціальної виплати виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, при визначенні її належного розміру мають бути враховані всі складові такого грошового забезпечення, які відповідно до законодавства підлягають включенню до його складу.
Таким чином, неврахування відповідачем сум індексації при визначенні розміру матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань призвело до заниження розміру відповідних виплат, належних позивачу. Такий спосіб розрахунку не відповідає вимогам законодавства та порушує право позивача на отримання матеріальної допомоги у належному розмірі.
Враховуючи вищевикладене, суд задля повного та ефективного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення у 2022, 2024, 2025 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення у 2022 та 2025 роках, обчисливши їх розмір з урахуванням сум індексації. 
При цьому, у 2026 році матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, що позивачем не спростовується, тому вимоги щодо перерахунку матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за вказаний період є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учасника бойових дій за 2026 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, суд зазначає таке.
Державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєва важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлює Закон України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР).
Частиною 1 статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України.
Статтею 92 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово; тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки; за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Цією ж статтею передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.
Абзацом 7 пункту 8 розділу III Порядку № 260, передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Системний аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, що гарантована державою для учасників бойових дій.
За позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.05.2020 у справі №360/4127/19, у випадку звільнення учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-XII.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.06.2025 (а.с.50).
Отже, позивач, як учасник бойових дій, під час проходження військової служби у 2026 році мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення.
Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції та має статус учасника бойових дій, судом також враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №200/1175/20-а.
Зокрема, Верховний Суд зазначив що, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої законом України «Про відпустки» і статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Відомості про надання позивачу у 2026 році додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати або отримання компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки під час звільнення у матеріалах справи відсутні.
Також, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується, що на момент звільнення позивачем не використано дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за 2026 рік, а тому при звільненні він набув право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2026 рік.
Проте, не дивлячись на наявність у позивача, як учасника бойових дій, гарантованого чинним законодавствам права на отримання у 2026 році додаткової відпустки, або грошової компенсації за таку відпустку, відповідачем при звільненні позивача протиправно не виплачено йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2026 рік, що не заперечується відповідачем в межах розгляду даної справи.
Підсумовуючи вищенаведене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учасника бойових дій за 2026, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Сервіс та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Оскільки позивачем, в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат в цій частині не проводиться. 
Керуючись стос. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 40108688) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 40108688) щодо не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), з якого обчислені матеріальна допомога для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2022, 2024, 2025 роки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2022 та 2025 роки, сум індексації.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 40108688) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) матеріальної допомоги для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення у 2022, 2024, 2025 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення у 2022 та 2025 роках, обчисливши їх розмір з урахуванням сум індексації.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 40108688) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2026 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 40108688) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2026 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24.08.2026.

Суддя І.В.Садовий