ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/3191/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.
за участю представників: Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат" Романяка М. Я.; Адвокатського об`єднання "Мітра" - Бистрова Д. А.; Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" - Острика С. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат"

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 (в частинах визнання вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" до боржника у розмірі 35 228 273,08 (4-та черга))

та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес"

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 (в частинах відмови у визнанні кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" до боржника у розмірі 13 701 783,42 грн)

у справі № 908/3191/23
за заявою Адвокатського об`єднання "Мітра"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандекорс"
про визнання банкрутом, - 

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року Адвокатське об`єднання "Мітра" (далі - АО "Мітра") звернулося до Господарського суду Запорізької області зі заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентан Україна" (далі - ТОВ "Вентан Україна", боржник) (нова назва - ТОВ "Грандекорс").
Ухвалою від 18.10.2023 Господарський суд Запорізької області, зокрема, відкрив провадження у справі № 908/3191/23 про банкрутство ТОВ "Вентан Україна", ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначив арбітражного керуючого Бурцеву І. Ю. (далі - розпорядник майна). 
30.10.2023 за номером 71737 на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Короткий зміст заяви у справі про банкрутство
Товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" (далі - ТОВ "Прогрес", кредитор, заявник) звернулося до господарського суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника на суму 48 930 056,50 грн.
В обґрунтування заявлених вимог кредитор посилався на наявну заборгованість боржника за договором оренди сільськогосподарської техніки від 24.01.2022 № 22/01 СГ, укладеного між ТОВ "Прогрес" як орендодавцем та ТОВ "Вентан Україна" як орендарем, у загальному розмірі 48 930 056, 50 грн, з яких: 9 100 000,00 грн - заборгованість з оренди, 39 830 056,50 грн - збитки, понесені кредитором внаслідок не повернення переданої в оренду техніки.
Боржник подав до господарського суду відзив на заяву ТОВ "Прогрес", у якому визнав вимоги кредитора у повному обсязі.
Також до суду від розпорядника майна надійшло повідомлення про розгляд кредиторських вимог ТОВ "Прогрес", згідно з яким арбітражний керуючий визнав вимоги кредитора у повному обсязі, враховуючи відзив боржника.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою попереднього засідання від 20.05.2025 у справі № 908/3191/23 Господарський суд Запорізької області серед іншого постановив: 
- заяву ТОВ "Прогрес" задовольнити частково; визнати вимоги ТОВ "Прогрес" до боржника у розмірі 35 228 273,08 грн (4-та черга); зобов`язати розпорядника майна включити вимоги заявника до реєстру вимог кредиторів у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства; зобов`язати розпорядника майна внести витрати заявника по сплаті судового збору за подання заяви у розмірі 3 864,81 грн до 1-ої черги задоволення вимог відповідно до статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства;
- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів:
1) ТОВ "Прогрес" - 35 228 273,08 грн (4-та черга);
2) АО "Мітра" - 440 000,00 грн (4-та черга);
3) Приватне акціонерне товариство "Запорізький абразивний комбінат" - 43397 784,23 грн(4-та черга).
- зобов`язати розпорядника майна за результатами попереднього засідання внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.
Ухвалу в частині визнання грошових вимог ТОВ "Прогрес" суд першої інстанції мотивував тим, що кредитором підтверджено належними та допустимими доказами свої вимоги до боржника на суму 35 228 273,08 грн збитків (вартість техніки, не повернутої боржником після припинення Договору), оскільки кількість переданої в оренду техніки документально підтверджено лише на 12 одиниць.
Щодо відхиленої частини грошових вимог місцевий господарський суд керувався тим, що решта вимог в розмірі 9 100 000,00 грн (орендна плата, нарахована за умовами Договору) та збитки у сумі 127 666,67 доларів США (вартість майна, передача якого в оренду документально непідтверджена) не підлягають визнанню.
Не погодившись частково з вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) "Запорізький абразивний комбінат" подало до Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, згідно якої просило скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 у справі № 908/3191/23 в частині визнання вимог ТОВ "Прогрес" до боржника у розмірі 35 228 273,08 грн (4-та черга) та зобов`язання розпорядника майна включити вимоги заявника до реєстру вимог кредиторів, а також в частині зобов`язання внести витрати заявника по сплаті судового збору за подання заяви у розмірі 3 864,81 грн до 1-ої черги задоволення вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю відмовити ТОВ "Прогрес" у визнанні грошових вимог до боржника. 
Також частково не погодившись з ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 у цій справі, ТОВ "Прогрес" оскаржило її в апеляційному порядку, згідно з поданою апеляційною скаргою просило скасувати оскаржену ухвалу в частині відмови ТОВ "Прогрес" у визнанні кредиторських вимог до боржника у розмірі 13 701 783,42 грн та ухвалити нове рішення, яким заяву кредитора задовольнити повністю, визнати вимоги ТОВ "Прогрес" до ТОВ "Вентан Україна" у сукупному розмірі 48 930 056,50 грн.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 апеляційні скарги ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" та ТОВ "Прогрес" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 у справі № 908/3191/23 залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для визнання грошових вимог ТОВ "Прогрес" лише на суму збитків у виді вартості техніки, передача якої документально підтверджена, та відхиленні решти вимог у цій частині (щодо збитків) та у частині заборгованості зі сплати орендної плати, оскільки право орендодавця нараховувати орендну плату за майно, яке внаслідок непереборних обставин не може використовуватися орендарем, зокрема через знаходження його на окупованій території та заволодіння контролю над ним невстановленими особами, суперечить змісту та меті орендних правовідносин.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат"
ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" (скаржник-1) подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 (в частинах визнання вимог ТОВ "Прогрес" до боржника у розмірі 35 228 273,08 (4-та черга)), просить скасувати оскаржені судові рішення у вказаній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ "Прогрес" у визнанні грошових вимог до боржника.
Касаційна скарга ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" подана з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 287 ГПК України підстав касаційного оскарження, з огляду на таке:
- неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах положень статті 79 ГПК України та статей 45-47 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), а також принципу підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство, викладених (висновків) у постановах від 17.03.2025 у справі №910/628/20, від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20, від 13.06.2023 у справі № 904/6032/21, від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20, від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20, від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15, від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19;
- необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 3, 6, 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 24.03.2025 у справі №910/18130/23 та застосованого апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні;
- неналежне дослідження судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів (підстава касаційного оскарження, визначена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням припису пункту 1 частини третьої статті 310 цього Кодексу).
В обґрунтування зазначених підстав касаційного оскарження ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" стверджує серед іншого про порушення судами норм процесуального права з огляду на те, що суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді грошових вимог ТОВ "Прогрес" та встановленні вартості неповернутих 12 одиниць орендованої сільськогосподарської техніки надали перевагу саме умовам Договору оренди, відхиливши встановлені у справі обставини про ринкову вартість цієї техніки на момент її передачі в оренду у відповідності із незалежною оцінкою.
Також скаржник-1 доводить, що застосування апеляційним судом в оскарженій постанові висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.03.2025 у справі № 910/18130/23, призвело до порушення у справі про банкрутство балансу інтересів усіх кредиторів і боржника.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ТОВ "Прогрес"
Заявник - ТОВ "Прогрес" (скаржник-2) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 (в частинах відмови у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Прогрес" до боржника у розмірі 13701783,42 грн), просив скасувати оскаржені судові рішення у вказаній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву ТОВ "Прогрес" задовольнити повністю та визнати вимоги до ТОВ "Грандекорс" у розмірі 48930056,50 грн.
Касаційну скаргу заявник мотивував підставами касаційного оскарження, які визначені пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та полягають у такому:
- застосуванні судом апеляційної інстанції норм статей 76-79 ГПК України без урахування висновку Верховного Суду про застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 24.03.2025 у справі №910/18130/23;
- необхідності відступлення від правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 та постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20 та від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20;
- неналежному дослідженні зібраних у справі доказів (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).
У контексті порушення норм процесуального права скаржник серед іншого зазначив, що: 
- відповідно до акта приймання-передачі майна та Додатка 1 Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування 12 одиниць сільськогосподарської техніки, а не 19, як помилково зазначив суд першої інстанції;
- зазначення в найменуванні техніки "Х2", "Х3", "Х4" розцінено судом як кількість переданої техніки по відповідним позиціям, втім зазначені "Х2", "Х3", "Х4" є інвентарними номерами, а не кількістю одиниць техніки по відповідній позиції. Відтак судами невірно встановлено кількість одиниць сільськогосподарської техніки, переданої в оренду, що вплинуло на визначення розміру вартості майна яка підлягає відшкодуванню.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" (скаржник-1) подало відзив на касаційну скаргу ТОВ "Прогрес" (скаржник-2), у якому просило залишити таку скаргу без задоволення з викладених у відзиві підстав, а оскаржені судові рішення в частині відмови у визнанні грошових вимог ТОВ "Прогрес" до боржника залишити без змін.
Касаційне провадження
30.04.2026 до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат".
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2026 для розгляду касаційної скарги у справі № 908/3191/23 визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С. В., Картере В. І.
Ухвалою Верховного Суду від 26.06.2026 серед іншого відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" на а ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 (в частині визнання вимог ТОВ "Прогрес" у розмірі 35 228 273,08 грн (4-та черга)) та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 у справі №908/3191/23; призначено касаційну скаргу до розгляду на 17.06.2026 о 11:30; ухвалено проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.
Разом з тим 07.05.2026 до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ТОВ "Прогрес".
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.05.2026 для розгляду зазначеної касаційної скарги у справі визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С. В., Картере В. І.
Ухвалою від 20.05.2026 Верховний Суд залишив касаційну скаргу ТОВ "Прогрес" без руху та надав скаржнику-2 строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвал Верховного Суду від 20.05.2026 до касаційного суду від ТОВ "Прогрес" надійшла відповідна заява про усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 01.06.2026 серед іншого відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Прогрес" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 (в частинах відмови у визнанні кредиторських вимог у розмірі 13 701 783,42 грн) у справі №908/3191/23; призначено касаційну скаргу до розгляду на 17.06.2026 о 11:30; об`єднано в одне касаційні провадження за касаційними скаргами ТОВ "Прогрес" та ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" у справі № 908/3191/23.
Ухвалами від 15.06.2026 та від 16.06.2026 Верховний Суд задовольнив відповідно заяви ТОВ "Прогрес" та АО "МІТРА" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2026 оголошено перерву у судовому засіданні у справі № 908/3191/23 з розгляду касаційних скарг до 05.08.2026 о 10:00.
Судове засідання 05.08.2026 відбулось в режимі відеоконференції за участю представників ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат", АО "Мітра" та ТОВ "Прогрес", які надали пояснення щодо суті вимог та доводів касаційних скарг. Інші учасники справи (розпорядник майна та боржник) явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.
Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду касаційної скарги не є обов`язковою за законом і не визнавалася такою судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників інших учасників судового процесу.
Установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Між ТОВ "Прогрес" (Орендодавець) та ТОВ "Вентан Україна" (боржник/Орендар), укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № 22/01 СГ від 24.01.2022 (далі - Договір оренди), за умовами якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування сільськогосподарську техніку (далі - техніка). Склад, вартість, технічні та інші характеристики майна погоджуються Сторонами у додатках до даного Договору.
Відповідно до Розділу 2 Договору оренди Орендар вступає у користування з моменту передачі йому техніки в оренду за Актом передачі-приймання. Орендар зобов`язаний оглянути орендоване майно до моменту передачі. За результатами огляду Орендар підписує Акт передачі-приймання, чим підтверджує, що орендоване майно відповідає найменуванню згідно додатків до даного Договору, воно справне, не пошкоджене, належної якості, належної комплектності, наявна вся необхідна документація. Ризики знищення та пошкодження майна лежать на Орендареві після передачі техніки в оренду за Договором.
Відповідно до Розділу 3 Договору оренди плата за користування Майном за цим Договором складається з періодичних орендних платежів, розмір, порядок розрахунку та сплати яких визначається в Додатках до цього Договору. Платежі за Договором здійснюються в національній валюті України. Датою сплати орендної плати за цим Договором є дата сплати Орендарем грошових коштів на поточний банківський рахунок Орендодавця. Розрахунковий місяць встановлюється з першого по останнє число календарного місяця включно. Нарахування орендної плати здійснюється з дня фактичної передачі Майна на підставі підписаного Сторонами Акту передачі-приймання. Нарахування орендної плати здійснюється до дня фактичного повернення техніки (підписання акту передання-приймання), або проведення Орендарем компенсації відповідно до пунктів 8.5, 8.7 Договору. Сума всіх орендних платежів Орендаря на користь Орендодавця є ціною цього Договору.
Між ТОВ "Прогрес" та ТОВ "Вентан Україна" укладено Додаток 1 до Договору оренди, в якому визначено перелік техніки, її вартість, розмір орендної плати та порядок сплати.
Відповідно до Додатку 1 Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування наступну сільськогосподарську техніку (далі - майно): 1) Навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU/2014 p., вартість - 1 699 086,00 грн, що еквівалентно 60 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 20 000,00 грн; 2) Навантажувач самохідний MANITOU MLT X 735- 120 LSU PS/2013 p., вартість - 1 415 905,00 грн, що еквівалентно 50 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 20 000,00 грн; 3) Комбайн зернозбиральний NEW HOLLAND TC 5080/2012 p., вартість - 1953 948,90 грн, що еквівалентно 69000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 40 000,00 грн; 4) Комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 540 С/2010 р., вартість - 4 247 715,00 грн, що еквівалентно 150 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 40 000,00 грн; 5) Навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU/2014 p. Х2, вартість - 3 398 172,00 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 25 000,00 грн; 6) Комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 570/2009 р., вартість - 3 398 172,00 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 40 000,00 грн; 7) Трактор колісний МТЗ 82.1.26/2015 р. - Х4, вартість - 1925630,80 грн, що еквівалентно - 68 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 40 000,00 грн; 8) Трактор колісний NEW HOLLAND Т8-410/2014 р., вартість - 2 831 810,00 грн, що еквівалентно 100 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 60 000,00 грн; 9) Трактор колісний NEW HOLLAND Т8-390/2012 р., вартість - 1 982 267,00 грн, що еквівалентно 70000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 60 000,00 грн; 10) Обприскувач самохідний HAGE STS 12/2016 р., вартість - 6 937 934,50 грн, що еквівалентно 245 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 30 000,00 грн; 11) Культиватор GREAT PLAINS FC В544/2011 p. - 14 000 дол. Х2, вартість - 792 906,80 грн, що еквівалентно - 28 000 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 40 000,00 грн; 12) Причеп ЗПТС-6/2021 р. ХЗ, вартість - 707 952,50 грн, що еквівалентно 25 000,00 доларів США, розмір орендної плати з ПДВ, на місяць - 40 000,00 грн. Всього розмір орендної плати - 455 000,00 грн в т.ч. ПДВ.
Пунктами 2-9 Договору оренди сторони погодили такі умови:
- Орендар сплачує орендну плату на розрахунковий рахунок Орендодавця за кожний місяць оренди. Орендна плата сплачується з 1 по 10 число поточного місяця, за попередній місяць оренди. В платіжному дорученні про перерахування Орендодавцю Орендних Платежів Орендар повинен вказати місяць оренди, що оплачується;
- датою сплати будь-якого платежу за Договором вважається дата фактичного списання коштів з банківського рахунку Орендаря. Орендний платіж, перерахований несвоєчасно або не в повному обсязі з вини Орендаря, тягне за собою накладання санкцій, передбачених Договором, які Орендар зобов`язаний сплатити на користь Орендодавця разом з орендною платою;
- розрахунковий місяць встановлюється з першого по останнє число календарного місяця включно. У разі необхідності визначення розміру орендної плати за певну частину місяця (кількість днів), розмір Орендної плати за один місяць може бути розділений на кількість днів у відповідному місяці та помножений на кількість днів, за які здійснюється сплата;
- нарахування орендної плати здійснюється з дня фактичної передачі Майна на підставі підписаного Сторонами Акту передачі-приймання Майна;
- місце передачі майна в оренду: Запорізька обл., Розівський район, смт. Розівка, вул. Визволителів, буд. 13. Дата передачі: 01.02.2022.
01.02.2022 за Актом передачі-приймання майна ТОВ "Прогрес" передало, а ТОВ "Вентан Україна" прийняло техніку відповідно до Договору.
Пунктом 9.1 Договору визначено, що Договір укладено строком по "30" грудня 2022 року включно.
Разом з тим протягом дії договору Орендарем не було сплачено жодного орендного платежу.
Згідно з пунктами 3.4, 3.5 Договору нарахування орендної плати здійснюється з дня фактичної передачі Майна на підставі підписаного Сторонами Акту передачі-приймання. Нарахування орендної плати здійснюється до дня фактичного повернення техніки (підписання акту передання-приймання), або проведення Орендарем компенсації відповідно до пунктів 8.5, 8.7 Договору.
Станом на дату подачі заяви з кредиторськими вимогами, техніка Орендодавцю не повернута, відтак, з позиції кредитора, Орендар має право нарахувати орендну плату з 01.02.2022 по дату порушення провадження у справі.
Заборгованість з орендної плати за підрахунками заявника складає 9 100 000, 00 грн (455 000, 00 грн х 20 місяців) за період з 01.02.2022 по 01.10.2023.
10.01.2023 ТОВ "Прогрес" звернулось до ТОВ "Вентан Україна" з вимогою про виконання зобов`язань за Договором та повернення техніки.
Листом № 30/01-2023 від 30.01.2023 ТОВ "Вентан Україна" повідомило ТОВ "Прогрес", що не має змоги повернути орендовану техніку та сплатити орендну плату. Просило дочекатись завершення військового стану в Україні.
Відповідно до пунктів 8.5-8.7 Договору у випадку втрати (нестачі), знищення техніки Орендар відшкодовує збитки Орендодавцю у розмірі її повної вартості. Орендар зобов`язаний відшкодувати вартість майна, яка сторонами узгоджена у Додатку 1 до цього договору, в гривні виходячи з фактичного курсу долара США, встановленого НБУ на день сплати відшкодування. У випадку пошкодження техніки Орендар відшкодовує збитки Орендодавцю у розмірі суми, на яку знизилася її вартість, або суми яка необхідна для відновлення її стану (ремонту). У випадку не повернення техніки Орендодавцю після закінчення строку Договору або після розірвання Договору Орендар відшкодовує збитки Орендодавцю у розмірі її повної вартості. Орендар зобов`язаний відшкодувати вартість майна, яка сторонами узгоджена у Додатку 1 до цього договору, в гривні виходячи з фактичного курсу долара США, встановленого НБУ на день сплати відшкодування.
Станом на 22.11.2023 техніку не повернуто. Загальна вартість переданої в оренду техніки, відповідно до пункту 1 Додатку 1 від 24.01.2022, у доларах США склала 1 105 000 доларів США. Офіційний курс долара США станом на 22.11.2022 складає 36, 0453 грн за 1 долар США, тож еквівалент вартості у гривні становить 39 830 056, 50 грн (1 105 000 х 36,0453 = 39 830 056, 50).
З наведеного суди з`ясували, що загальна сума заявлених до визнання грошових вимог у виді заборгованості боржника перед кредитором за Договором складає 48 930 056, 50 грн, з яких 9 100 000, 00 грн - заборгованість з оренди, 39 830 056,50 грн - збитки.
Водночас суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідні обставини щодо правовідносин за Договором оренди досліджувались в межах справи № 908/3191/23 (908/3669/23) (за позовом ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" до відповідача 1 - ТОВ "Вентан Україна" та відповідача 2 - ТОВ "Прогрес" про визнання недійсним Договору оренди), зокрема у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2025 судом встановлено таке:
"При розгляді справи судом першої інстанції відповідачі 1 та 2 надали пояснення, що при оформленні додатку № 1 до оспорюваного договору та акту передачі-приймання майна від 01.02.2022 була допущена помилка при зазначенні найменування орендованої техніки замість причепу 2ПТС-6 вказаний неправильно причеп 3ПТС-6.
Згідно Додатку 1 місце передачі майна в оренду: Запорізька область, Розівський район, смт Розівка, вул. Визволителів, 13, дата передачі 01.02.2022.
01.02.2022 за актом передачі-приймання майна ТОВ "ПРОГРЕС" передало, а ТОВ "ВЕНТАН УКРАЇНА" прийняло сільськогосподарську техніку (12 одиниць) відповідно до оспорюваного договору.
Згідно положень п. 9.1. Договору його укладено строком по 30 грудня 2022 року включно. Строк дії даного Договору може бути продовжений шляхом укладення сторонами відповідної угоди в письмовій формі, яка є його невід`ємною частиною.
Таким чином, сторонами на даному етапі були вчинені всі необхідні дії щодо погодження умов договору, підписання повноважними особами, скріплення печатками, та передачі майна від Орендодавця до Орендаря.
З метою зберігання та обслуговування сільськогосподарської техніки - об`єкту оренди відповідачами 1 та 2 був укладений договір оренди № 23/01 від 01.02.2022 частини Механізованого току, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31615623249, загальна площа 9 087, 3 кв. м, що розташований за адресою: Запорізька обл., Розівський р - н, смт Розівка, вул. Визволителів, буд. 13А (надалі - Приміщення), а саме: частина критого току, літ. Г, площею 600 кв.м. Відповідач 2 - Орендодавець є власником приміщення на підставі свідоцтва про право власності САА № 599038, виданим 17.02.2004 Розівською районною державною адміністрацію Запорізької області.
Актом прийому - передачі майна від 01.02.2022 підтверджується фактична передача зазначеного приміщення в оренду відповідачеві 1/боржнику.
На підставі листа Головного управління Держпродспоживслужби у Запорізькій області від 28.12.2023, суд установив, сільськогосподарська техніка зареєстрована за відповідачем 2, а саме: навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU - 25.03.2015; навантажувач самохідний MANITOU MLT X 735 - 120 LSU PS - 02.12.2013; комбайн зернозбиральний NEW HOLLAND TC 5080 - 27.10.2020; комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 540 C - 03.07.2013; комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 570 - 18.11.2009; трактор колісний МТЗ 82.1.26 - 13.07.2015; трактор колісний NEW HOLLAND Т8-410 - 25.03.2015; трактор колісний NEW HOLLAND Т8-390 - 24.04.2013; обприскувач самохідний HAGIE STS 12 - 13.04.2017; причеп 2ПТС-6 - 06.05.2021.
Сільськогосподарська техніка - навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU (позиція 5 додатку № 1 до оспорюваного договору та акту передачі-приймання майна від 01.02.2022) не реєструвалась у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Запорізькій області та передавалась в оренду без реєстрації за відповідачем 2.
В акті передачі-приймання майна від 01.02.2022 відповідач 1 зазначив, що не має претензій щодо технічного стану, комплектності, будь-яких інших зауважень щодо переданого в оренду майна.
10.01.2023 року ТОВ "ПРОГРЕС" звернулось до ТОВ "ВЕНТАН УКРАЇНА" з вимогою про виконання зобов`язань за Договором №22/01 СГ від 24.01.2022 року оренди сільськогосподарської з сплати орендної плати та повернення техніки ТОВ "ПРОГРЕС".
У вимозі відповідач 2 повідомляє, що станом на 01.01.2023 р. заборгованість з орендної плати складає 5 005 000 грн. та просить погасити заборгованість та повернути техніку. 
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.
За поясненнями відповідачів 1 та 2 техніка, яка була передана в оренду за оспорюваним договором, станом на 26.02.2022 та на момент розгляду спору знаходилась на території с. Розівка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області, яка з 26.02.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004 (в редакції станом на 26.03.2024).
Відповідачем 1 не виконувались зобов`язання за оспорюваним договором щодо сплати орендної плати та її повернення відповідачу 2 відповідно до умов договору, у зв`язку із зазначеними обставинами та знаходженні на території с. Розівка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області, яка з 26.02.2022 є тимчасово окупованою. Відповідач 1 не мав змоги вивести та повернути відповідачу 2 орендовану техніку.
20.06.2023 року ТОВ "ВЕНТАН УКРАЇНА" та ТОВ "ПРОГРЕС" складено акт до договору № 22/01 СГ від 24.01.2022 року оренди сільськогосподарської техніки, в якому Орендар підтверджує, що в нього відсутня сільськогосподарська техніка, передана йому Орендодавцем за договором № 22/01 СГ від 24.01.2022 року оренди сільськогосподарської техніки, в строкове платне користування.
У липні 2023 року, ТОВ "Прогрес" звернулось із заявою до правоохоронних органів.
Судом на підставі повідомлення про початок досудового розслідування від 17.07.2023 року старшого слідчого СВ ВП № 2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції Р. Дикого установлено, що "із березня 2022 року по даний час невідомі військовослужбовці збройних сил російської федерації застосовуючи засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, порушуючи закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України прибули до території ТОВ "Прогрес" (код 03748986), юридична адреса, якої розташована за адресою: Запорізька область, Пологівський район, смт. Розівка, вул. Визволителів, буд. 13. Із різних адрес в смт. Розівка в с. Антоновка незаконно захопили всі будівлі на території товариства, користуються та продають майно товариства, користуються всім наявним автотранспортом та сільськогосподарською технікою та незаконно збирають врожай. Та здійснили угон 8 легкових автомобілів та 2 вантажних автомобілів. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 438 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено начальником СВ Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області майором поліції Тихонок А.О. до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2023 за № 120230823200001386". Зазначене кримінальне провадження згідно листа старшого слідчого СВ ВП № 2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції Р. Дикого від 12.10.2023 скеровано у порядку ст. 218 КПК України до Пологівської окружної прокуратури Запорізької області для визначення підслідності за УСБУ в Запорізькій області.
На підставі звіту про незалежну оцінку вартості колісних транспортних засобів, складеного 12.02.2024 р. на підставі договору на проведення незалежної оцінки № б/н від 05.02.2024 р, укладеного відповідачем 2 - ТОВ "ПРОГРЕС" та суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Земля Плюс 2006", який діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 582/2022 від 06 грудня 2022 р., виданого Фондом державного майна України, виконана незалежна оцінка вартості колісних транспортних засобів сільськогосподарського призначення та обладнання. Згідно висновку вартість станом на 24.01.2022 техніки складає:
- навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU, рік випуску 2014 - 1709694,00 грн.;
- навантажувач самохідний MANITOU MLT X 735- 120 LSU PS, рік випуску 2013 - 1588580,00 грн.;
- комбайн зернозбиральний NEW HOLLAND TC 5080, рік випуску 2012 - 2 014 956,00 грн.;
- комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 540 C, рік випуску 2010 - 4 339 369,00 грн.;
- навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU, рік випуску 2014, 2 одиниці - 3 419 388,00 грн.;
- комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 570, рік випуску 2009 - 3 493 634,00 грн.;
- трактор колісний МТЗ 82.1.26, рік випуску 2015, 4 одиниці - 1 940 088,00 грн.;
- трактор колісний NEW HOLLAND Т8-410, рік випуску 2014 - 3 570 538,00 грн.;
- трактор колісний NEW HOLLAND Т8-390, рік випуску 2012 - 2 133 473,00 грн.;
- обприскувач самохідний HAGE STS 12, рік випуску 2016 - 7 055 137,00 грн.;
- причеп 3ПТС-6, рік випуску 2021, 3 одиниці - 787 500,00 грн. 

Як встановлено судом, у ТОВ "ПРОГРЕС" відсутні документи, що підтверджують право власності на 12 одиниць сільськогосподарської техніки, яка передана в оренду, що обумовлено тим, що вся документація підприємства в т.ч. і свідоцтва про реєстрацію інші правовстановлюючі документи залишились на тимчасово окупованій території за місцем реєстрації Товариства (смт. Розівка).
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 у справі №908/3191/23 витребувано у Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (пр. Маяковського, буд. 20-А, м. Запоріжжя, 69036, e-mail: office@gudpss-zp.gov.ua) інформацію щодо зареєстрованих та перебуваючих на обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів за Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕС" (код ЄДРПОУ 03748986; вул. Незалежної України, буд. 48, м. Запоріжжя, 69126).
На виконання вимог ухвали суду до матеріалів даної справи долучено копію листа від 28.12.2023 року Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій у власності ТОВ "ПРОГРЕС" перебуває більше 70 одиниць сільськогосподарської техніки.
Відповідно до даного листа за ТОВ «Прогрес» зареєстрована сільськогосподарська техніка, зокрема: навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU - 25.03.2015; навантажувач самохідний MANITOU MLT X 735 - 120 LSU PS - 02.12.2013; комбайн зернозбиральний NEW HOLLAND TC 5080 - 27.10.2020; комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 540 C - 03.07.2013; комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION 570 - 18.11.2009; трактор колісний МТЗ 82.1.26 - 13.07.2015; трактор колісний NEW HOLLAND Т8-410 - 25.03.2015; трактор колісний NEW HOLLAND Т8-390 - 24.04.2013; обприскувач самохідний HAGIE STS 12 - 13.04.2017; причеп 2ПТС-6 - 06.05.2021.
В свою чергу, як зазначає відповідач-2, в оренду передавалось дві одиниці навантажувача MANITOU MLT X 741-120 LSU, що підтверджується актом передання-приймання. Документи і на першу і на другу знаходились за місцем реєстрації ТОВ "Прогрес".
При цьому сільськогосподарська техніка - навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU (позиція 5 додатку № 1 до оспорюваного договору та акту передачі-приймання майна від 01.02.2022) не реєструвалась у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Запорізькій області та передавалась в оренду без реєстрації за відповідачем 2. В акті передачі-приймання майна від 01.02.2022 відповідач 1 зазначив, що не має претензій щодо технічного стану, комплектності, будь-яких інших зауважень щодо переданого в оренду майна.
Таким чином, твердження позивача (апелянта) про відсутність у ТОВ "Прогрес" MANITOU MLT X 741- 120 LSU, що є предметом Договору оренди, не спростовує змісту акту приймання-передачі техніки в оренду, яким підтверджено передачу і прийняття MANITOU MLT X 741-120 LSU.
Що ж до посилань на відсутність реєстрації на праві власності ТОВ "ПРОГРЕС" причепу 3ПТС-6, то вказана обставина пояснюється допущеною технічною помилкою у зазначенні найменування орендованої техніки при оформленні додатку № 1 до оспорюваного договору та акту передачі-приймання майна від 01.02.2022, а саме: замість причепу 2ПТС-6 вказаний неправильно причеп 3ПТС-6.".
На підставі наявних у справі доказів, у тому числі з урахуванням зазначених преюдиційних обставин, судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено, що кількість переданої в оренду техніки документально підтверджено лише на 12 одиниць (згідно переліку у Акті передачі-приймання майна від 01.02.2022).
Разом з тим суди з`ясували, що заявником не надано доказів передачі в оренду оціненого сторонами у Додатку 1 та в Акті частини майна на загальну суму 127 666, 67 доларів США, а саме: 
- навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU, рік випуску 2014, 1 одиниця - 60 000 доларів США; 
- трактор колісний МТЗ 82.1.26, рік випуску 2015, 3 одиниці - 51 000 доларів США; 
- причеп 2ПТС-6, рік випуску 2021, 2 одиниці - 16 666, 67 доларів США.
За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що загальна вартість техніки, переданої в оренду боржнику та неповернутої заявнику, становить 977 333, 33 доларів США (1 105 000 - 127 666,67), що еквівалентно 35 228 273,08 грн (977 333, 33 х 36, 0453) (офіційний курс долара США станом на 22.11.2022 складав 36,0453 грн за 1 долар США).
Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи в межах підстав оскарження та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, Верховний Суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість в цілому оскаржених судових рішень з огляду на таке.
Предметом судового розгляду є подана у справі про банкрутство заява кредитора про визнання грошових вимог до боржника.
Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
За змістом наведених у статті 1 КУзПБ термінів, що вживаються для цілей цього Кодексу: 
грошовим зобов`язанням (боргом) є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; 
боржником, серед іншого, є юридична особа, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; 
кредитором, серед іншого, є юридична особа, яка має підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; 
конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника. 
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 КУзПБ.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
У попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна (абзац перший частини другої статті 47 КУзПБ).
За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів (абзац четвертий частини шостої статті 45 КУзПБ).
Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд, в силу наведених вище норм, має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).
Згідно усталеної практики Верховного Суду, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги до боржника можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 916/4644/15; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20, від 30.11.2023 у справі № 910/2423/23, від 01.02.2024 у справі № 910/3835/22, від 29.02.2024 у справі № 908/2586/22 та ін). 
Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).
Поряд з цим Верховний Суд звертає увагу, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, у тому числі і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, що у подальшому також були відображені у постановах від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20, від 02.06.2022 у справі №917/1384/20, від 23.03.2023 у справі №910/3105/21).
Таким чином, для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.
Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.
Як зазначалось, у цій справі ТОВ "Прогрес" звернулося до господарського суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника ТОВ "Вентан Україна" (нова назва - ТОВ "Грандекорс") на загальну суму 48 930 056, 50 грн, з яких: 9 100 000,00 грн - заборгованість з оренди, 39 830 056,50 грн - збитки, понесені кредитором внаслідок не повернення переданої в оренду сільськогосподарської техніки.
Подану заяву кредитор обґрунтував тим, що вказана заборгованість виникла у боржника перед ним на підставі Договору оренди.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, боржник та розпорядник майна у поданих до суду процесуальних документах визнали грошові вимоги заявника у повному обсязі, натомість інший кредитор у справі - ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" заперечив щодо визнання господарським судом вказаних вимог.
За результатами розгляду зазначеної заяви ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025, залишеною без змін у відповідних частинах постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026, серед іншого заяву ТОВ "Прогрес" задоволено частково, визнано вимоги заявника до боржника у розмірі 35 228 273,08 грн та зобов`язано розпорядника майна включити вимоги заявника до реєстру вимог кредиторів.
Водночас за змістом вказаних судових рішень грошові вимоги ТОВ "Прогрес" до боржника у сумі 13 701 783,42 грн (включають вимоги із заборгованості з орендної плати у сумі 9 100 000,00 грн та вимоги у виді відшкодування вартості неповерненої техніки на суму 127 666, 67 доларів США) не були визнані судом, тобто були відхилені.
З огляду на вимоги та доводи заявників касаційних скарг, ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" (скаржник-1) оскаржує наведені вище судові рішення в частині визнання грошових вимог ТОВ "Прогрес" до боржника у розмірі 35228273,08 грн та зобов`язання розпорядника майна включити такі вимоги до реєстру вимог кредиторів, тоді як сам заявник - ТОВ "Прогрес" (скаржник-2) оскаржує судові рішення в частині відмови у визнанні власних грошових вимог до боржника у розмірі 13 701 783,42 грн.
Щодо касаційної скарги ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат"
Здійснивши правову кваліфікацію спірних правовідносин, суди першої та апеляційної інстанцій правильно керувалися нормами статей 1, 39, 45, 47 та 64 КУзПБ, а також положеннями статей 3, 386, 526, 530, 611, 614, 617, 627-629, 759-773, 780, 655, 692 ЦК України та статей 175, 193, 217, 218, 224, 225 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин). 
При цьому судами встановлено, що в межах справи № 908/3191/23 (908/3669/23) розглядався спір за позовом ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" до відповідача 1 - ТОВ "Вентан Україна" та відповідача 2 - ТОВ "Прогрес" про визнання недійсним Договору оренди (на підставі якого заявлено грошові вимоги ТОВ "Прогрес" до боржника, що є предметом розгляду у цій справі) з підстав його фраудаторності, за результатом вирішення якого у позові було відмовлено.
Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Відтак суди попередніх інстанцій обґрунтовано взяли до уваги преюдиційні відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України для справи, що розглядається, обставини, встановлені, зокрема, у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2025 у справі № 908/3191/23 (908/3669/23), щодо самого факту передачі та обсягу переданої сільськогосподарської техніки кредитором (як орендодавцем) боржнику (як орендарю) у кількості 12 одиниць (у тому числі 10 одиниць техніки, зареєстрованої за ТОВ "Прогрес" згідно з відомостями листа Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 28.12.2023).
Водночас надавши правову оцінку поданих сторонами доказів, зокрема копій Договору оренди, акта приймання-передачі майна та Додатка 1 до Договору оренди, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що: вартість переданої в оренду сільськогосподарської техніки за умовами вказаного Договору погоджується сторонами у додатках до цього договору; у Додатку 1 до Договору оренди сторонами погоджено вартість техніки у національній валюті та в еквіваленті у доларах США; умовами пунктів 8.5-8.7 Договору оренди сторони серед іншого визначили, що у випадку втрати чи не повернення техніки після закінчення строку Договору Орендар відшкодовує збитки Орендодавцю у розмірі її повної вартості, узгодженої у Додатку 1 до цього Договору, в гривні виходячи з фактичного курсу долара США, встановленого НБУ на день сплати відшкодування.
Поряд з цим із з`ясованих судами преюдиційних обставин слідує, що вартість переданої в оренду техніки станом на 24.01.2022 встановлювалась також на підставі звіту про незалежну оцінку вартості колісних транспортних засобів, складеного 12.02.2024, однак за поясненнями кредитора та боржника зазначена техніка станом на 26.02.2022 та на момент розгляду спору у справі № 908/3191/23 (908/3669/23) знаходилась на території с. Розівка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області, яка з 26.02.2022 є територією України, тимчасово окупованою російською федерацією.
З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає цілком обґрунтованою позицію судів попередніх інстанцій щодо необхідності розрахунку вартості переданої в оренду сільськогосподарської техніки саме відповідно до погоджених сторонами умов Договору оренди, а не з урахуванням висновку суб`єкта оціночної діяльності у звіті від 12.02.2024 щодо вартості техніки, яка з 26.02.2022 перебувала на тимчасово окупованій території (тобто здійсненої оцінки майна без фізичного доступу до такого).
У цьому зв`язку колегія суддів касаційного суду відхиляє за безпідставністю доводи скаржника-1 (ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат") про те, що суди першої та апеляційної інстанцій при встановленні вартості неповернутих 12 одиниць орендованої сільськогосподарської техніки надали перевагу саме умовам Договору оренди, відхиливши встановлені у справі обставини про ринкову вартість цієї техніки на момент її передачі в оренду у відповідності із незалежною оцінкою.
Отже, на підставі дослідження наявних у справі доказів та з урахуванням преюдиційних обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано керувалися тим, що документально підтверджено передання в оренду сільськогосподарської техніки у кількості 12 одиниць, вартість якої підлягає визначенню згідно з погодженими сторонами умовами Договору оренди. 
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що доводи скаржника-1 не спростовують обґрунтованості наведених висновків судів попередніх інстанцій, натомість фактично зводяться до незгоди з висновками судів стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, що з огляду на визначені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
При цьому у контексті наведених у касаційній скарзі заперечень з приводу оцінки судами попередніх інстанцій наявних у справі доказів колегія суддів звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
Водночас у цій справі суди всебічно, повно і об`єктивно з`ясували всі обставини, які мали значення для правильного розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами, адже оцінка аргументів учасників справи та наданих ними доказів була здійснена судами з дотриманням приписів статей 86, 269 ГПК України.
Більш того, колегія суддів бере до уваги, що висновки судів у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у низці зазначених у касаційній скарзі постанов, щодо застосування у подібних правовідносинах положень статті 79 ГПК України (щодо стандарту доказування "вірогідність доказів"), статей 45-47 КУзПБ та принципу підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство, оскільки здійснене судами правозастосування не суперечить правовим позиціям, викладеним у вказаних постановах, натомість цілком узгоджується з такими.
Разом з тим врахувавши правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.03.2025 у справі № 910/18130/23, попередні судові інстанції правильно констатували, що у зв`язку з неповерненням предмета договору, зобов`язання з повернення техніки після спливу строку Договору оренди змінилось на інше зобов`язання, встановлене пунктом 8.7 цього Договору, а саме з відшкодування вартості неповернутого майна (техніки).
Щодо доводів скаржника-1 в цій частині, наведених в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає, що заявник касаційної скарги стверджує про необхідність відступу (шляхом уточнення) від висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 3, 6, 627, 628 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 24.03.2025 у справі №910/18130/23 та застосованого апеляційним судом в оскарженій постанові.
Втім, Верховний Суд не погоджується з такими доводами з огляду на таке.
Згідно із нормою пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: 1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; 2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.
У цьому контексті суд враховує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16).
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення Європейським судом з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.
Таким чином, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, який є сталим і послідовним щодо причин для відступу).
Верховний Суд у постанові від 24.03.2025 у справі № 910/18130/23, від висновків у якій бажає відступити скаржник-1, констатував правильність здійсненої судом апеляційної інстанції правової кваліфікації заявленої до стягнення суми та за змістом пунктів 43-44 цієї постанови зазначив таке: з урахуванням принципу свободи договору сторони дійшли згоди, що у разі невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо повернення орендованого майна, таке зобов`язання (з виконання обов`язку в натурі) фактично змінюється іншим - відшкодувати узгоджену договором вартість майна (грошовим зобов`язанням). Відповідно, колегія суддів вважає, що доводи та докази, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позовних вимог, можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання з повернення техніки та підтверджувати неможливість виконання відповідного обов`язку в натурі. Однак, такі обставини не можуть звільняти відповідача від необхідності виконання нового (зміненого компенсаційного) зобов`язання щодо відшкодування вартості неповерненої техніки, узгодженої в договорі, яке (зобов`язання) виникає з самого факту неповернення орендованого майна відповідачем в узгоджені в договорі строки та не залежить від наявності/відсутності вини орендаря у неможливості повернути майно, від встановлення будь-яких інших обставин складу правопорушення в діях відповідача чи від набрання чинності Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", яким, зокрема, заборонено на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України. 
Наведений правовий висновок, за доводами скаржника-1, підлягає уточненню у спосіб його формулювання, згідно з яким, зокрема: "у разі невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо повернення орендованого майна, таке зобов`язання (з виконання обов`язку в натурі) фактично змінюється іншим - відшкодувати узгоджену договором вартість майна (грошовим зобов`язанням). Однак, при розгляді грошових вимог кредитора до боржника у справі про банкрутство, які ґрунтуються на договорі оренди, що містить умову про таку компенсацію вартості неповернутого орендованого майна, принцип підвищеного стандарту доказування при доведенні кредитором розміру такої компенсації має перевагу над умовами договору оренди, в яких сторони погодили цей розмір компенсації".
Втім, посилання скаржника-1 на принцип підвищеного стандарту доказування при розгляді грошових вимог кредитора до боржника у справі про банкрутство не спростовує обов`язку такого орендаря щодо виконання нового (зміненого компенсаційного) зобов`язання із відшкодування вартості неповерненої техніки, узгодженої сторонами в договорі.
Отже, звернувшись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник-1 не обґрунтував необхідність відступлення від наведеного вище правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.03.2025 у справі № 910/18130/23, зміну законодавства або інші обставини, що зумовлюють необхідність відступу від нього, а також не навів вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про помилковість такого висновку.
Зважаючи на викладене вище, наведені скаржником-1 підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржених судових рішень у частині визнання грошових вимог ТОВ "Прогрес" до боржника у розмірі 35 228 273,08 грн та зобов`язання розпорядника майна включити такі вимоги до реєстру вимог кредиторів.
Щодо касаційної скарги ПрАТ ТОВ "Прогрес"
Як зазначалось, ТОВ "Прогрес" (скаржник-2) оскаржує судові рішення у цій справі в частині відмови у визнанні власних грошових вимог до боржника у розмірі 13 701 783,42 грн, які включають вимоги із заборгованості з орендної плати за користування сільськогосподарською технікою у сумі 9 100 000,00 грн та вимоги у виді відшкодування вартості неповерненої техніки на загальну суму 127 666, 67 доларів США.
Верховний Суд бере до уваги, що висновки судів попередніх інстанцій у частині відмови у відшкодування вартості неповерненої техніки у сумі 127 666, 67 доларів США мотивовані тим, що за Договором оренди кредитор передав боржнику лише 12 одиниць сільськогосподарської техніки відповідно до Акта передачі-приймання майна від 01.02.2022 та Додатка 1 до Договору оренди, у яких, однак, попри зазначення 12 позицій такої техніки, була погоджена сторонами вартість 19 одиниць цієї техніки, а саме:
- позиції "1", "2", "3", "4", "6", "8" "9" та "10" визначені у кількості 1 (однієї) одиниці;
- позиція "5" - вартість у сумі 3 398 172,00 грн, що еквівалентно 120 000, 00 доларів США, визначена за навантажувач самохідний MANITOU MLT X 741- 120 LSU/2014 p. у кількості 2 (двох) одиниць;
- позиція "7" - вартість у сумі 1 925 630,80 грн, що еквівалентно 68 000,00 доларів США, визначена за трактор колісний МТЗ 82.1.26/2015 р. у кількості 4 (чотирьох) одиниць;
- позиція "11" - вартість у сумі 792 906,80 грн, що еквівалентно 28 000,00 доларів США, визначена за культиватор GREAT PLAINS FC В544/2011 p. у кількості 2 (двох) одиниць; 
- позиція "12" - вартість у сумі 707 952,50 грн, що еквівалентно 25 000,00 доларів США, визначена за причеп ЗПТС-6/2021 р. у кількості 3 (трьох) одиниць.
Зважаючи на встановлення обставин відсутності документального підтвердження передання такої техніки за кожною із позицій у кількості більшій, ніж 1 (одна) одиниця, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність відхилення грошових вимог кредитора до боржника-орендаря у виді відшкодування вартості неповерненої техніки на загальну суму 127 666, 67 доларів США, яка включає вартість додаткових: 1 (однієї) одиниці навантажувача самохідного MANITOU MLT X 741- 120 LSU, 2014 р. (60 000,00 доларів США); 3 (трьох) одиниць трактора колісного МТЗ 82.1.26, 2015 р. (51 000,00 доларів США); 2 (двох) одиниць причепа 2ПТС-6, 2021 р. (16 666, 67 доларів США).
Водночас з наявних матеріалів справи та змісту оскаржених судових рішень слідує, що суди встановили кількість одиниць переданої в оренду сільськогосподарської техніки з огляду на наявність в Акті передачі-приймання майна від 01.02.2022 та в Додатку 1 до Договору оренди позначень"Х2", "Х3", "Х4".
Своєю чергою, ключові доводи скаржника-2 (ТОВ "Прогрес") полягають у неправильному встановленні судами попередніх інстанцій кількості одиниць сільськогосподарської техніки, переданої в оренду, що вплинуло на визначення розміру вартості майна яка підлягає відшкодуванню. Щодо цього скаржник-2 стверджує, що зазначення в найменуванні техніки "Х2", "Х3", "Х4" безпідставно розцінено судами як кількість переданої техніки по відповідним позиціям, оскільки такі позначення ("Х2", "Х3", "Х4") є інвентарними номерами, а не кількістю одиниць техніки по відповідній позиції. 
Втім, Верховний Суд критично оцінює такі доводи ТОВ "Прогрес", оскільки із врахованих судами обставин (які встановлені у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2025 у справі №908/3191/23(908/3669/23) та, як було зазначено вище, є преюдиційними для цієї справи) вбачається, що на підставі договору на проведення незалежної оцінки №б/н від 05.02.2024, укладеного самим ТОВ "Прогрес" та відповідним суб`єктом оціночної діяльності, була виконана незалежна оцінка вартості переданої в оренду сільськогосподарської техніки, за результатом чого у висновку серед іншого зазначено про вартість: навантажувача самохідного MANITOU MLT X 741- 120 LSU, рік випуску 2014, у кількості 2 одиниць; трактора колісного МТЗ 82.1.26, рік випуску 2015, у кількості 4 одиниць; причепа 3ПТС-6, рік випуску 2021, у кількості 3 одиниць. 
Отже, з`ясованими судами попередніх інстанцій відомостями Звіту про незалежну оцінку вартості колісних транспортних засобів, складеного 12.02.2024 на замовлення самого ТОВ "Прогрес", спростовуються доводи цього Товариства (скаржника-2) про неправильне встановлення судами попередніх інстанцій кількості одиниць сільськогосподарської техніки, переданої в оренду за Договором оренди, та, як наслідок, про помилкове визначення розміру вартості майна, яка підлягає відшкодуванню, що вплинуло на розмір визнаних господарським судом грошових вимог кредитора.
Більше того, відповідні доводи касаційної скарги ТОВ "Прогрес" у частині порушення судами норм процесуального права щодо неналежного дослідженні зібраних у справі доказів спростовуються змістом оскаржених судових рішень, зводяться до незгоди скарника-2 з наданою судами оцінкою встановленим обставинам справи та спонукання Верховного Суду до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 300 ГПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Таким чином, оскаржені судові рішення у цій справі в частині відмови у визнанні грошових вимог ТОВ "Прогрес" до боржника у виді відшкодування вартості неповерненої техніки на загальну суму 127 666, 67 доларів США ухвалені відповідно до норм чинного законодавства, тому доводи скаржника-2 про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права підлягають відхиленню з підстав необґрунтованості. 
Доводи скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 76-79 ГПК України, викладених у постанові від 24.03.2025 у справі № 910/18130/23, не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, оскільки відмінність застосування цих норм у вказаній постанові та у цій справі зумовлена іншими встановленими судами фактичними обставинами справ та оціненими доказами, в залежності від яких й прийнято судові рішення. 
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання заявника у касаційній скарзі. 
Відносно решти аргументів скаржника-2 у контексті безпідставності відхилення вимог кредитора із заборгованості з орендної плати з у сумі 9100000,00 грн та щодо необхідності відступлення від правових висновків про застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 та постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20 та від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити належне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумачення судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.
Задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18, від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 та ін.).
Отже, необхідність відступлення від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступлення може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.
Всупереч наведеному, скаржник-2 у касаційній скарзі, у контексті положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, не навів вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про необхідність відступлення від викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 та постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20 та від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20 сталих та послідовних висновків про застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України, за змістом яких підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем переданого у найм майна з незалежних від нього причин.
По суті аргументи касаційної скарги в зазначеній частині ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм права, що регулюють спірні правовідносини, та на незгоді з правовою позицією, викладеною у вказаних постановах Верховного Суду, але ці доводи не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступлення від правової позиції, наведеної в таких постановах.
З огляду на викладене, посилання скаржника на необхідність відступлення від правових висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм шостої статті 762 ЦК України у подібних правовідносинах визнаються суто декларативними та необґрунтованими.
У цьому зв`язку колегія суддів не вбачає необхідності для відступлення від відповідних висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20 та від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20, з наведених скаржником-2 підстав.
Таким чином, доводи скаржника-2 про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині розгляду та відхилення також і грошових вимог заявника із заборгованості з орендної плати за користування сільськогосподарською технікою у сумі 9100000,00 грн не знайшли свого підтвердження, а Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень. 
Порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які є підставами для обов`язкового скасування оскаржених судових рішень (частина перша статті 310 ГПК України) колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.
Зважаючи на викладене вище у сукупності, оскаржені судові рішення у цій справі в цілому ухвалені у відповідності до норм чинного законодавства та на підставі належно встановлених попередніми судовими інстанціями обставин і оцінених доказів, тому доводи обох скаржників про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм відхиляються Верховним Судом з підстав необґрунтованості. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Переглянувши у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги оскаржену постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не встановив порушення та невірного застосування норм права, на які посилалися скаржники.
На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг та необхідність залишення оскаржених ухвали суду першої інстанції (у відповідних частинах) та постанови апеляційного господарського суду у цій справі без змін.
Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційних скарг, витрати зі сплати судового збору за їх подання і розгляд залишаються за скаржниками.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат" залишити без задоволення. 

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" залишити без задоволення. 

3. Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 (в частині розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" до боржника) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 у справі № 908/3191/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 
Судді С. В. Жуков
В. І. Картере