ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 липня 2026 року	Справа №160/18149/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 047050025439 від 02.04.2025р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України періоди його роботи з 18.04.2004р. по 30.08.2012р. в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського» згідно з відповідними записами трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1992 року, призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 25.03.2025р. з дня подачі ним заяви про нарахування пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач 25.03.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 047050025439 від 02.04.2025р. позивачу протиправно відмовлено у призначенні такої пенсії з посиланням на відсутність необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Одночасно вказаним рішенням безпідставно не зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи позивача на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 18.04.2004 року по 30.08.2012 року. Разом із тим, позивач наголошує, що зазначений період його роботи підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.08.1992 року, яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, архівними довідками, зокрема, архівною довідкою №П-21/2-08/635 від 28.12.2023, документами про проведення атестації робочих місць, а також індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5), які містять інформацію про спеціальний стаж позивача за кодами підстав для обліку спеціального стажу. Враховуючи наявні докази, пільговий стаж позивача за Списком № 1 перевищує встановлений законом мінімум, що надає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуване рішення прийняте без належної оцінки поданих документів, із неправильним застосуванням норм матеріального права та безпідставним неврахуванням належних доказів, які підтверджують його право на пільгове пенсійне забезпечення. У зв`язку з цим позивач не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 047050025439 від 02.04.2025р., вважає відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/18149/25 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області завірені належним чином копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
04.09.2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-2 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за принципом екстериторіальності було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки позивач не набув необхідного спеціального стажу роботи за Списком № 1. Відповідач зазначив, що на дату звернення страховий стаж позивача становив 38 років 9 місяців 2 дні, тоді як пільговий стаж за Списком № 1 був підтверджений лише у розмірі 2 роки 1 місяць, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому період роботи позивача з 18.04.2004 по 30.08.2012 у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського» не був зарахований до пільгового стажу, оскільки надана уточнююча довідка, на думку відповідача-2, не є актуальною через припинення діяльності підприємства та відсутність підтверджуючих документів щодо умов праці, надання відпусток без збереження заробітної плати, простоїв тощо. Крім того, відповідач-2 вказував, що для підтвердження зазначеного періоду роботи необхідне звернення до Комісії з питань підтвердження стажу роботи відповідно до Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1. Також відповідач-2 зазначив, що вимога про зобов`язання призначити позивачу пенсію є передчасною, оскільки питання підтвердження пільгового стажу належить до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду, а належним способом захисту, на його думку, у разі встановлення порушень є зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не безпосередньо призначити пенсію.
Станом на час розгляду справи відповідач-1 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.
При цьому за приписами частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.03.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача.
За результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення № 047050025439 від 02.04.2025р., яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з посиланням на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу, передбаченого п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV (10 років), в той час, як страховий стаж позивача складає - 38 роки 09 місяців 02 дні, при цьому пільговий стаж за Списком №1 складає – 02 роки, що є недостатнім. 
Також у вказаному рішенні зазначено про те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача враховані всі періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1992 року та згідно з відомостями, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5).
При цьому з розрахунку стажу, в тому числі пільгового (форма РС-право) ОСОБА_1 встановлено, що період роботи з 18.04.2004р. по 30.08.2012р. зараховано відповідачем-2 до загального страхового стажу позивача, а не до пільгового стажу за Списком №1.
Незгода позивача з вищевказаним рішенням відповідача-2 про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а також із не зарахуванням відповідачем-2 до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду його роботи з 18.04.2004р. по 30.08.2012р., зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року №1788-XII«Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та від 09.07.2003 року №1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.
Частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з абз.1 п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За приписами п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Згідно з п.2 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Відповідно до п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.
Відповідно до положень ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №439/1148/17, від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17.
Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17.08.1992 року позивач у спірний період з 18.04.2004р. по 30.08.2012р. (записи №№9-15) працював на наступних посадах:
19.06.2000 - прийнятий до Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського в залізничний цех №1 вантажником (розп. про прийн. №138 від 06.06.2000);
01.12.2002 – переведений там же вантажником дільниць по обслуговуванню гідроустановки залізничного цеху (розп. по цеху №2014 від 16.12.2002);
18.04.2004 – переведений там же вантажником бункерів доменних печей №8-12 (розп. по цеху №598 від 23.04.2004);
Робоче місце атестовано (постанова №992 від 29.12.2006);
02.02.2010 – у зв`язку з приведенням найменування професій у відповідність до штатного розкладу переведений там же дільниця бункерів доменних печей вантажником (розп. по цеху №311 від 28.01.2010);
ВАТ Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського з 23.05.2011 перейменовано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського»;
30.08.2012 – звільнений по переведенню в ТОВ «РосУкрТранс» п.5 ст.36 КЗпП України (розп. про звільнення №2151 від 30.08.2012). 
Зазначені записи в трудовій книжці позивача містять необхідні відомості щодо займаних позивачем посад та характеру виконуваної ним роботи у спірний період, з посиланнями на відповідні накази та постанови щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці; ці записи завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства-роботодавця, та оформлені належним чином, що відповідачами не заперечується.
Вказані записи у трудовій книжці позивача, а також те, що він працював на роботах за посадами, що передбачені Списком № 1, підтверджені архівною довідкою архівного управління Кам`янської міської ради Дніпропетровської області №П-21/2-08/635 від 28.12.2023 року, яка містить інформацію про періоди роботи позивача та найменування професій та ці дані є ідентичними записам трудової книжки позивача.
Також в матеріалах справи наявна Постанова адміністрації та профкому комбінату від 06.08.2002 року №639 доповнено постанову № 1269 від 25.12.2001 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» затверджено перелік професій робітників, робота за якими дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1. За результатами даної атестації робочих місць професія «вантажники, зайняті на розвантажені гарячого агломерата в бункерах» у залізничному цеху №1 надає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (розділ ІІІ п. І 1030100а-11768).
Постановою дирекції та профкому від 29.12.2006р. №992 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» затверджено результати чергової атестації робочих місць за умовами праці, а також затверджено перелік професій робітників, робота за якими дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та за Списком №2. За результатами даної атестації робочих місць професія «вантажники, зайняті на розвантаженні гарячого агломерата в бункері» у залізничному цеху №1 надає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (поз.3.1а, п.1, розділ ІІІ).
В подальшому, Головним державним експертом з умов праці Дніпропетровської області Просандєєвим О.І. було надано згоду на продовження терміну дії постанови дирекції та профкому від 29.12.2006р. №992 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 29.12.2012р. (лист від 29.11.2011 р. за вих. № 003/07-1-406).
Водночас, суд наголошує, що відповідно до пункту 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 (далі - Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що були чинними на період роботи.
Враховуючи те, що професія «вантажники, зайняті розвантаженням гарячого агломерату на бункерах» передбачена пунктом 1 розділу ІІІ «Чорна металургія» Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, а також те, що робоче місце позивача було атестовано відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 18.04.2004 по 30.08.2012 відповідає умовам, визначеним статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком № 383, і підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи за Списком № 1.
Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не зарахувало оспорюваний період роботи відповідно до записів у трудовій книжці до пільгового стажу позивача.
При цьому суд зазначає, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації (в тому числі чергової) робочих місць за умовами праці.
Обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.
Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а.
Правова позиція щодо необхідності включення до пільгового стажу періоду роботи на посадах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах, у випадках порушення термінів проведення чергової атестації підприємством-роботодавцем неодноразово висвітлювалась Верховним Судом.
Зокрема, у постанові від 16.09.2014 року (справа №21-307а14) Верховний Суд зазначив, що аналіз положень Порядку проведення атестації та розроблених на виконання цієї постанови Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року №41, дає підстави вважати, що якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом і у постановах від 21.02.2018 року у справі №352/547/16-а (К/9901/20098/18) та від 03.05.2018 року у справі № 352/1840/14-а (К/9901/5403/18).
Посилання відповідача на відсутність актуальної уточнюючої довідки, ліквідацію підприємства та необхідність додаткового підтвердження спеціального стажу суд вважає безпідставними та зазначає таке.
Як встановлено судом, архівна довідка №П-21/2-08/635 від 28.12.2023 року видана не підприємством, а Архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області на підставі документів архівного фонду та містить інформацію щодо періодів роботи позивача, займаних ним посад, а також відомості, які повністю відповідають записам його трудової книжки.
При цьому пункт 20 Порядку №637 визначає вимоги до уточнюючих довідок, що видаються підприємствами, установами, організаціями або їх правонаступниками, тоді як архівна установа не є роботодавцем чи правонаступником підприємства, а здійснює видачу архівних довідок на підставі документів, переданих їй на зберігання відповідно до вимог архівного законодавства. Отже, саме по собі посилання відповідача на її неактуальність через припинення діяльності підприємства, не може свідчити про її неналежність або недопустимість як доказу.
Разом з тим, відомості, викладені в архівній довідці, узгоджуються із записами трудової книжки позивача, постановами про результати атестації робочих місць, а також даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, які містять інформацію про облік спеціального стажу позивача за відповідними кодами підстав.
Суд також звертає увагу, що відповідачем-2 не спростовано достовірність відомостей, викладених в архівній довідці, та не надано жодного доказу того, що вона містить неправдиві або недостовірні дані. 
Водночас відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду України наділені правом витребувати від підприємств, установ, організацій та архівних установ необхідні документи, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність відомостей, що містяться у таких документах. Отже, у разі виникнення сумнівів щодо оформлення або змісту архівної довідки відповідач не був позбавлений можливості перевірити наведені у ній відомості, однак доказів здійснення такої перевірки матеріали справи не містять.
За таких обставин суд доходить висновку, що формальні зауваження відповідача щодо оформлення архівної довідки №П-21/2-08/635 від 28.12.2023 року не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні підтверджених нею періодів роботи до пільгового стажу позивача за Списком №1, оскільки факт виконання позивачем роботи в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці підтверджується сукупністю належних, допустимих та взаємоузгоджених доказів, наявних у матеріалах справи.
Крім цього, суд зазначає, що надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) також містять інформацію про спеціальний стаж позивача, зокрема, за спірний період роботи з 18.04.2004р. по 30.08.2012р. за кодом підстави для обліку спецстажу «ЗПЗ013А1».
Згідно з Довідником кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року №22-2, код підстави «ЗПЗ013А1» з 05 листопада 1991 року проставлявся працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стансу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Крім того, з вищевказаного Реєстру слідує, що вказаним роботодавцем «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського» (код ЄДРПОУ 05393043) сплачувались страхові внески за кодом підстави обліку спецстажу «ЗПЗ013А1».
Тобто, при здачі звітів вказаними страхувальниками до органів ПФУ зазначалося, що страхові внески за позивача вносилися за вищевказаними професіями за відповідним кодом, що в свою чергу відповідає положенням ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, відповідно до п.п.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) за періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Таким чином, вищевказані Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо позивача були у розпорядженні відповідача-2 і могли та повинні були використані останнім при вирішенні питання про зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу позивача за Списками №1.
За таких обставин, надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії документи, а саме: трудова книжка, архівна довідка, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, постанови дирекції про проведення атестації робочих місць за умовами праці, у сукупності з відомостями довідки за формами ОК-5, є належними і достатніми доказами, якими підтверджено наявність підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача до пільгового стажу, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, навіть за умови наявності окремих формальних зауважень до оформлення архівної довідки, оскільки такі недоліки не спростовують факту виконання позивачем роботи у шкідливих та особливо шкідливих умовах праці, не свідчать про недостовірність відомостей, викладених у зазначених документах, та не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до спеціального стажу. Визначальним у даному випадку є підтвердження факту зайнятості позивача на роботах, віднесених до Списку №1, що підтверджується сукупністю взаємоузгоджених доказів, наявних у матеріалах справи, тож не зарахування відповідачем-2 оспорюваного періоду, є безпідставним та необґрунтованим.
Таким чином, зважаючи на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 047050025439 від 02.04.2025 року позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав недостатності пільгового стажу роботи за Списком № 1, передбаченого зазначеною нормою Закону (10 років), який визначено відповідачем у розмірі 2 роки, водночас судом встановлено факт протиправного незарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи позивача з 18.04.2004 року по 30.08.2012 року на посаді вантажника, зайнятого на розвантаженні гарячого агломерату в бункерах доменних печей ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського», який підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема записами трудової книжки, архівною довідкою, документами про проведення атестації робочих місць та відомостями Реєстру застрахованих осіб, який у сукупності з уже зарахованим відповідачем пільговим стажем свідчить про наявність у позивача понад 10 років стажу роботи за Списком №1, що свідчить про помилковість висновків пенсійного органу щодо відсутності у позивача необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За таких обставин суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 047050025439 від 02.04.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про задоволення позовних вимог у цій частині.
Відтак, з метою поновлення порушеного вищевказаним протиправним рішенням відповідача-2 права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд, з урахуванням встановлених обставин справи, доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, період його роботи з 18.04.2004 року по 30.08.2012 року у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського».
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити та виплачувати позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 за його заявою від 25.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки спірним рішенням відповідача-2 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV лише через недостатність пільгового стажу, передбаченого цією нормою Закону (10 років), водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії такий необхідний пільговий стаж (понад 10 років) мав, бо відповідач-2 безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №1 період його роботи з 18.04.2004 року по 30.08.2012 року, тобто понад 8 років, які мають бути зараховані, який у сукупності з уже зарахованим відповідачем пільговим стажем свідчить про наявність у позивача понад 10 років стажу роботи за Списком №1, при цьому відповідачем-2 визнається та зазначається безпосередньо в оскаржуваному рішенні те, що позивач необхідного пенсійного віку (50 років) досяг, а також мав необхідний страховий стаж (38 роки 09 місяців 02 дні), суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на підставі його заяви від 25.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки спірне рішення прийняте саме за наслідками розгляду цієї заяви.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, 16.05.2021р., а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 25.03.2025р., тобто у строк більший, ніж три місяці з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія має бути призначена з дня такого звернення, а саме: з 25.03.2025р.
Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на підставі його заяви від 25.03.2025 року про призначення пенсії саме з 25.03.2025 року.
Щодо підстав зобов`язання саме відповідача-2 здійснити зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів роботи, а також призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, суд зазначає наступне.
Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).
Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Зважаючи на те, що у даному випадку, органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке, відповідно, при розгляді документів позивача здійснювало розрахунок його стажу, в тому числі, і пільгового, а також приймало рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV через недостатність пільгового стажу, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи, а також щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV з 25.03.2025 року.
Водночас, відповідач-1, за наведених обставин, не є належним у цій справі щодо заявлених до нього позовних вимог про зобов`язання здійснити зарахування до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи, а також призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, тому у задоволенні вказаних позовних вимог до нього слід відмовити повністю, бо останній фактично заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV не розглядав та будь-яке рішення за цією заявою, в тому числі, і оскаржуване, не приймав.
Крім цього, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо зобов`язання відповідача-1 виплачувати позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, позаяк такі позовні вимоги є передчасними і право позивача щодо виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, яку суд зобов`язав призначити цим рішенням відповідача-2, ще порушене не було, бо здійснення відповідачем-1 такої виплати відповідно до вищенаведених приписів абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 може здійснюватися лише після призначення пенсії та передачі електронної пенсійної справи позивача засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для здійснення виплати пенсії, водночас, задоволення позовних вимог на майбутнє суперечить приписам ст.5 КАС України, згідно з якими судовому захисту підлягає саме порушене право особи.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, зважаючи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-2 відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20грн, тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 807,47грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд.15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №047050025439 від 02.04.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд.15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 період його роботи з 18.04.2004р. по 30.08.2012р. в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд.15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 25.03.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі його заяви від 25.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд.15, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 807,47грн. (вісімсот сім гривень 47 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова