ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

8 липня 2026 року      м. Чернівці  справа № 724/1392/25
провадження №22-ц/822/815/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Хотинська державна нотаріальна контора Чернівецької області, Служба у справах дітей Недобоївської територіальної громади Дністровського району Чернівецької області, про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення грошових коштів набутих без достатніх правових підстав,

встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи : Хотинська державна нотаріальна контора Чернівецької області, Служба у справах дітей Недобоївської територіальної громади Дністровського району Чернівецької області, про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення грошових коштів набутих без достатніх правових підстав.
Позов обґрунтовано наступним.  ОСОБА_1 спільно зі своєю родиною понад 20 років тому виїхали до Сполучених штатів Америки, де проживають до цього часу. Перебуваючи за межами України, позивач повідомила маминій рідній сестрі (тітці) - ОСОБА_4 , яка проживає у с.Недобоївці Дністровського району Чернівецької області про відшукання господарства для придбання. Зв`язок із ОСОБА_4 , позивачка підтримувала через ОСОБА_5 (її племінника та двоюрідного брата позивачки).
У 2008 році ОСОБА_4 повідомила, що у АДРЕСА_1 , продається господарство за 12000 доларів США. Приїхавши в Україну, позивачка подивилась господарство, однак через брак часу юридично його не змогла оформити на своє прізвище, а тому вона погодилась його оформити на ОСОБА_6 , який буде проводити реставрацію та будівельні роботи придбаного позивачкою будинку. 
22 жовтня 2008 року за погодженням з ОСОБА_1 було нотаріально укладено договір купівлі-продажу будинку та двох земельних ділянок між ОСОБА_7 (колишньою власницею) та ОСОБА_6 . 
З 2011 року ОСОБА_1 різними сумами та у різний час надсилала ОСОБА_6 гроші за які він здійснював ремонтні та будівельні роботи, які проводились протягом кількох років і до 2017 року перший поверх був готовий на 80%.
У травні 2021 року ОСОБА_1 надала дозвіл на проживання у господарстві по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 з умовою здійснення догляду за будинком та городом. Передавши ключі від господарства позивачка поїхала до США.
З початком війни в Україні ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_1 здійснити переоформлення господарства на неї, так як вона його придбала і являється власником цього господарства, однак вона, не маючи змоги приїхати в Україну, погодилася з пропозицією ОСОБА_4 про переоформлення господарства на племінницю позивачки - ОСОБА_8 . 
26 вересня 2023 року ОСОБА_6 уклав нотаріально оформлені договір купівлі-продажу будинку, згідно якого ОСОБА_6 продав, а малолітня ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якої діють як законні представники її батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 купила житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за номером один (1), що знаходиться по АДРЕСА_2 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_6 продав, а малолітня ОСОБА_2 , від імені якої діють як законні представники її батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 купила земельну ділянку, площею 0,2500 га, цільове призначення якої – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться, в с.Ширівці Дністровського (Хотинського) району Чернівецької області.
На початку листопада 2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_5 помер. Приїхавши в Україну, вона де дізналась, що в господарстві по АДРЕСА_1 продовжує проживати ОСОБА_3 з двома дітьми, а також їй стало відомо, що будинок та земельна ділянка переоформлена на малолітню дитину, а саме на ОСОБА_2 , 2023 р.н., тобто на дочку ОСОБА_5 , а не на ОСОБА_8 , тобто всупереч її волі та бажанню.
Крім того, в 2019 році ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_5 для придбання та встановлення у господарстві ОСОБА_4 сонячних панелей почала надавати у борг кошти за умови їх повернення, при відновленні ремонтних робіт по господарству по АДРЕСА_1 .
Також позивачка дала в борг ОСОБА_5 кошти для погашення його боргу по купівлі квартири у гуртожитку села Недобоївці, за яку він заплатив 10 000 доларів США, а також за квартиру у м. Хотин, за яку він заплатив 800 доларів США. Вказані кошти ОСОБА_1 передавала разом із майновими передачами (посилками), а також перераховувала ОСОБА_5 за допомогою системи грошових переказів «MoneyGram».
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила витребувати з чужого незаконного володіння малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якої діє мати, ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 наступне майно: а) житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за номером один (1), що знаходиться по АДРЕСА_2 ; б) земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7325089200:03:002:0022, цільове призначення якої – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться, в с.Ширівці Дністровського району Чернівецької області та зареєструвати власність за ОСОБА_1 , як за законною власницею нерухомого майна, а також стягнути з спадкоємців ОСОБА_2 , від імені якої діє мати ОСОБА_3 та з останньої на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 762 012 грн. та судовий збір в сумі 15 140 грн.
22.04.2025 позивачем була подана нова редакція позовної заяви, в якій, зокрема, зазначено, що ціна позову визначена з суми оціночної вартості витребуваного майна та суми грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідачів, що дорівнює 2 486 165,76 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Хотинська державна нотаріальна контора Чернівецької області, Служба у справах дітей Недобоївської територіальної громади Дністровського району Чернівецької області, про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення грошових коштів набутих без достатніх правових підстав – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Стягнути з відповідачів судові витрати. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважаю, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки під час розгляду даної справи судом не зроблено дослідження, не надано оцінку та аналізу наданих доказів.
Судом не взято до уваги показання свідків, ОСОБА_6 , який є стороною зазначених договорів, і як володілець нерухомого майна, підтвердив суду, що власником спірного майна є ОСОБА_1 , і такі договори було укладено ОСОБА_5 на малолітню ОСОБА_2 , 2003 року народження, в супереч волі ОСОБА_1 з використанням її грошових коштів, а не відповідно до попередньої домовленості на ОСОБА_8 , якій позивач довіряла. Діючи в супереч домовленостей, ОСОБА_5 діючи умисно та приховуючи наміри заволодіти майном шляхом зловживання довірою, для створення уявності правомірності правочинів, без згоди позивача оформив таке майно на свою дитину. Також суд не взяв до ували показання ОСОБА_6 , що під час купівлі будинку у 2008 році кошти на його придбання надавала лише ОСОБА_1 та все будівництво проводилось ОСОБА_6 за кошти позивачки без будь-якої матеріальної участі ОСОБА_5 . 
Крім того ОСОБА_6 повідомив суду, що при укладанні договорів у 2023 році жодних коштів за продаж будинку він не отримував, оскільки це і не був його будинок, але при цьому у договорах була зазначено їх вартість і він підписав дані договори. Тобто судом у даному випадку не наведено обґрунтування та не надано правової оцінки обставинам, які мають істотне значення для справи і є основними при укладанні договорів.
ОСОБА_1 вважає, що вона є володільцем будинку та земельної ділянки, якою незаконно заволодів ОСОБА_5 (покійний), зловживаючи довірою ОСОБА_6 та шляхом обману уклавши незаконні договори купівлі-продажу з неповнолітньою ОСОБА_2 , представником якої був він та мати дитини ОСОБА_3 . 
Судом під час дослідження виписок із системи грошових переказів «MoneyGram», встановлено, що ОСОБА_1 систематично здійснювала перекази коштів ОСОБА_5 .
Суд при формуванні позиції щодо відмови у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 взагалі не взяв до уваги та не обґрунтував підстав відмови посилання на показання свідків, письмові докази, зокрема відеозаписи.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 жовтня 2008 року, посвідченого нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Бричаєвим Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1410, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_6 купив житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок, саманний, житловою площею 34,70 кв.м., загальною площею 43,40 кв.м., зазначений у плані під літ.А-1, літня кухня-сарай літ.Б., сараї під літ.В,Г,Д,Ж,Л, літня кухня літ.З, гараж-сарай літ.К, вбиральня літ.М, огорожа №1-3, криниця №4, замощення № ІІ.
Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 22 жовтня 2008 року, посвідченого нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Бричаєвим Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1411, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_6 купив земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 7325089200030020022, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та земельну ділянку площею 0,1873 га, кадастровий номер 7325089200030020023, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в селі Ширівці Хотинського району Чернівецької області.
Рішенням № 128/23-23 від 11 вересня 2023 року виконавчого комітету Недобоївської сільської ради Дністровського району Чернівецької області про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дітей Недобоївської сільської ради, щодо надання дозволу на вчинення правочину, було затверджено висновок комісії та надано дозвіл на вчинення правочину щодо дарування, яке має намір здійснити ОСОБА_6 , на ім`я малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , за умови гарантування щодо не порушення прав малолітньої.
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу, Мартинюком В. А., зареєстрованого в реєстрі за № 1188, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 , від імені якої діють як законні представники її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , купила житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за номером один (буд. АДРЕСА_1 . На приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7325089200:03:002:0022, розташовано: житловий будинок під літ. А, загальна площа – 214,00 кв.м., житлова площа – 108,40 кв.м., мансарда літ. МС, тамбур літ. а, ганок літ. а1, літня кухня-сарай літ. Б, веранда літ. б, ганки літ. б.1,б.2, погріб літ. ПГ, вхід в погріб літ. ВхПГ, сараї літ. В,Г,Д,Ж, вбиральня літ. М, криниця № 4, ворота № 5, огорожа № 6, замощення ІІІ, вигрібна яма ІV (п.1 Договору). Цей житловий будинок належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бричаєвим Ю.В., приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу 22 жовтня 2008 року за р.№ 1410, та зареєстрованого в Хотинському комунальному районному бюро технічної інвентаризації та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 квітня 2009 року за р.№ 2666619, номер запису: 42, в книзі 21. Об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2023 року за № 2688419173040 (п. 2 Договору). Згідно п.3-7 Договору, зазначено, що продаж вчинено за 1367067,88 (один мільйон триста шістдесят сім тисяч шістдесят сім) гривень 88 коп., які Продавець одержав повністю від Покупця до підписання цього Договору. Оціночна вартість об`єкта нерухомості згідно довідки № 201-20230622-0006137530 від 22 червня 2023 року, становить 1367067,88 (один мільйон триста шістдесят сім тисяч шістдесят сім) гривень 88 коп. Відчужуваний житловий будинок до підписання цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, в спорі і під забороною не перебуває. Всі витрати, пов`язані з оформленням цього Договору сплачує «Покупець». Продавець стверджує, що по відчужуваному житловому будинку заборгованості по комунальних платежах і електроенергії немає. Відповідно до п. 8 Договору, сторони договору свідчать, що цей договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, помилки, обману, насильства, тяжких обставин щодо вчинення цього договору немає.
В судовому засіданні ОСОБА_6 визнав, що, будучи ознайомлений з усіма умовами договорів купівлі-продажу, як у 2008 р., так і у 2023 р. добровільно без примусу підписав їх у присутності нотаріуса. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 348078132 від 26.09.2023 року, закінчений будівництвом об`єкт – житловий будинок садибного типу загальною площею 214,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7325089200:03:002:0022 на праві власності належить ОСОБА_2 .
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу, Мартинюком В. А., зареєстрованого в реєстрі за № 1189, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 , від імені якої діють як законні представники її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , купила земельну ділянку, площею 0,2500 га, цільове призначення якої – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в селі Ширівці Дністровського (Хотинського) району Чернівецької області.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 348082670 від 26.09.2023 року, земельна ділянка із кадастровим номером 7325089200:03:002:0022, площею 0,25 га із цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на праві власності належить ОСОБА_2 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 322048693 від 06.02.2023 року, закінчений будівництвом об`єкт – житловий будинок садибного типу загальною площею 214,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7325089200:03:002:0022 на праві власності належав ОСОБА_6 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142899985 від 26.10.2018 року, земельна ділянка із кадастровим номером 7325089200:03:002:0022, площею 0,25 га із цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на праві власності належала ОСОБА_6 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142895122 від 26.10.2018 року, земельна ділянка із кадастровим номером 7325089200:03:002:0023, площею 0,1873 га із цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства на праві власності належала ОСОБА_6 .
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа № 490/2024. Із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася ОСОБА_3 , яка діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки Хотинської державної нотаріальної контори № 466/01-16 від 30.07.2025 р., по спадковій справі № 490/2024 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтва про право на спадщину не видавалося.
Згідно витягу № 5005102990097 від 27.03.2025 із відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_5 , дата реєстрації 02.04.2021 р.; право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_5 , дата реєстрації 01.09.2020 р.; право власності на житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 0.1342 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 7325085600:01:003:0273 належить на праві власності ОСОБА_5 , дата реєстрації 23.01.2020 р.; право власності на житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 0.1158 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 7325085600:01:003:0272 належить на праві власності ОСОБА_5 , дата реєстрації 23.01.2020 р.; право власності на земельну ділянку, площею 0.3843 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 7325085600:01:003:0252 належить на праві власності ОСОБА_5 , дата реєстрації 23.10.2018 р.
Рішенням №16/01/-25 від 08 січня 2025 року виконавчого комітету Недобоївської сільської ради Дністровського району Чернівецької області про затвердження Висновку комісії з питань захисту прав дитини «Про відмову у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна», було затверджено даний висновок та відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на вчинення правочину, а саме продажу житлового будинку та земельної ділянки, власницею яких є її малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом також було досліджено виписки із системи грошових переказів «MoneyGram», з яких вбачається, що ОСОБА_1 систематично здійснювала перекази коштів ОСОБА_9 , а саме: 14.06.2019 переказ 1000 USD; 25.06.2019 переказ 1000 USD; 05.09.2019 переказ 430 USD; 08.10.2019 переказ 800 USD; 29.10.2019 переказ 1000 USD; 12.11.2019 переказ 1000 USD; 19.11.2019 переказ 1000 USD; 30.11.2019 переказ 1000 USD; 26.12.2019 переказ 1000 USD; 28.01.2020 переказ 300 USD; 07.03.2020 переказ 1000 USD; 17.03.2020 переказ 1100 USD; 22.03.2020 переказ 1000 USD; 18.08.2020 переказ 1000 USD; 19.04.2021 переказ 1000 USD; 12.05.2021 переказ 500 USD; 25.09.2021 переказ 600 USD; 11.10.2022 переказ 1000 USD; 28.11.2023 переказ 1000 USD; 01.12.2023 переказ 500 USD; 01.07.2024 переказ 520 USD.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася із позовною вимогою про витребування із чужого незаконного володіння житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за номером один (1), що знаходиться по АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7325089200:03:002:0022, цільове призначення якої – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться, в с.Ширівці Дністровського району Чернівецької області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Позивачка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння саме в порядку ст. 387 ЦК України, яка регламентує право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.
Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Правовий аналіз положень ст. 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
В постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 703/1191/20 (провадження № 61-19324св21) зазначено, що віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Отже, право власності дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення, крім підтвердження такого права власності, має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц).
Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребовування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. 
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, яким чином спірне майно вибуло з володіння позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2008 року, ОСОБА_6 придбав житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок, саманний, житловою площею 34,70 кв.м., загальною площею 43,40 кв.м., зазначений у плані під літ.А-1, літня кухня-сарай літ.Б., сараї під літ.В,Г,Д,Ж,Л, літня кухня літ.З, гараж-сарай літ.К, вбиральня літ.М, огорожа №1-3, криниця №4, замощення № ІІ. 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2023 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_2 житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за номером один (буд. АДРЕСА_1 . На приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7325089200:03:002:0022, розташовано: житловий будинок під літ. А, загальна площа – 214,00 кв.м., житлова площа – 108,40 кв.м., мансарда літ. МС, тамбур літ. а, ганок літ. а1, літня кухня-сарай літ. Б, веранда літ. б, ганки літ. б.1,б.2, погріб літ. ПГ, вхід в погріб літ. ВхПГ, сараї літ. В,Г,Д,Ж, вбиральня літ. М, криниця № 4, ворота № 5, огорожа № 6, замощення ІІІ, вигрібна яма ІV.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не була власником спірного житлового будинку та земельної ділянки, отже, не має безумовного права вимагати його повернення в судовому порядку на підставі права власності. 
Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів набутих без достатніх правових підстав.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що перераховувала кошти померлому ОСОБА_5 тривалий час, з 2019 по 2024 роки, різними сумами, без оформлення будь-яких договірних відносин з померлим.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).
Передбачений ст. 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434св20), від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22), від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 (провадження № 61-18405св23).
У цій справі встановлено, що позивач передавала ОСОБА_5 грошові кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно надавала кошти.
Оскільки за встановленими у справі обставинами позивач не була зобов`язана перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте здійснювала ці платежі, то її поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та безпідставною. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, перераховуючи грошові кошти діяла добровільно, тому такі кошти за своєю сутністю не є безпідставно набутими коштами, у зв`язку з чим не підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. 
Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 
Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді І.Б. Перепелюк                       І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк