Справа № 681/591/26
Провадження 2/681/741/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року           м. Полонне     
Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в м. Полонному цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №3902086 від 01.12.2019 (далі - Договір) у сумі 21567,00 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.12.2019 ТОВ «Мілоан» та відповідач уклали Договір. Згідно з договором, кредитодавець зобов`язався на визначених ним умовах та строк, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі.
Підписанням Договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, надалі, кредитодавець перерахував кошти у визначеному розмірі.
Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
При цьому, 20.02.2020 укладено договір № 47-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором. Таким чином, указане вище товариство наділено правом вимоги до відповідача за указаним вище кредитним договором.

Заборгованість за Договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. 
Загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 21567,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 7900,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 8769,00 грн, заборгованість за комісією 948,00 грн та заборгованість по пені 3950,00 грн.
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 08.05.2026 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 29.05.2026 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подала.
2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
30.04.2026 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області через систему «Електронний суд».
Ухвалою суду від 07.05.2026 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 34-35).
Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 20.04.2026 (а.с. 6).
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.
3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, до позовної заяви позивач долучив Договір в електронній формі, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (а.с. 7-9).
Згідно з п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 договору, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2, п. 1.3, п. 1.4 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7900,00 грн, кредит надається строком на 19 днів з 01.12.2019 (строк кредитування). Термін повернення кредиту настає 20.12.2019.
Комісія за надання кредиту становить 948,00 грн (п. 1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою 1,50 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом (п. 1.5.2, п. 1.6 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки. 
Відповідно до п. 2.2.1 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2, 1.6 договору.
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. 
При цьому п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування.
Платіжним дорученням № 4013418 від 01.12.2019 позивач підтвердив факт перерахування ТОВ «Мілоан» на рахунок коштів в сумі 7900,00 грн, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 3902086; отримувач: ОСОБА_1 (а.с. 11, зворот). 
Факт отримання цих коштів відповідачем на платіжну картку НОМЕР_1 , яка емітована на її ім’я , підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 21.08.2026 (а.с. 53). 
При цьому, 20.02.2020 укладено договір відступлення права вимоги № 47-МЛ (далі - Договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором (а.с. 13 зворот - 20).
Позивач надав суду витяг з реєстру боржників до Договору відступлення, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором. Загальна сума заборгованості за кредитом 21567,00 грн, з яких: 7900,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 8769,00 грн - заборгованість за відсотками, 948,00 - заборгованість за комісією, 3950,00 - заборгованість по пені (а.с. 28, зворот).
Також судом досліджено надану позивачем відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3902086 (а.с. 11, зворот – 12). Так, 01.12.2019 позичальнику надано кредит у сумі 7900,00 грн та нараховано комісію в розмірі 948,00 грн. Згідно з наданим розрахунком заборгованості за Договором, який охоплює період нарахувань з 01.12.2019 по 18.02.2020. Загальна заборгованість відповідача становить 21567,00 грн. 
Позивач намагався здійснити досудове врегулювання спору, про що свідчить направлення на адресу відповідача досудової вимоги (а.с. 21).
4.Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.
Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконання.
Статтею ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді відбулось. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 01.12.2019 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» укладено Договір у формі електронного документа, відповідно до якого надано кредит в розмірі 7900,00 грн. Кошти у добровільному порядку повернуті не були. ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Також суд дійшов висновку, що відбулася заміна кредитора (ст. 512, 514 ЦК України).
Суд перевірив розрахунок заборгованості. Факт отримання 7900,00 грн підтверджується платіжним дорученням № 4013418. Зважаючи на те, що факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи, а жодних доказів їх своєчасного повернення суду не надано, вимога позивача про стягнення основної заборгованості у розмірі 7900,00 грн є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо відсотків, судом встановлено, що позивачем заявлено 8769,00 грн. За умовами договору (п. 1.5.2, п. 1.6), базова процентна ставка становить 1,50 відсотка від суми кредиту за кожен день, що у грошовому еквіваленті становить 118,50 грн щоденно (7900,00 грн х 1,5%). Нарахування відсотків здійснювалося позивачем правомірно до 13.02.2020 на підставі п. 2.2.3 Договору, який прямо передбачає продовження нарахування процентів за базовою ставкою після спливу строку кредитування протягом 60 днів, після чого кредитодавець має право в односторонньому порядку зупинити або припинити таке нарахування. За первинний період кредитування, який становить 19 днів (з 02.12.2019 по 20.12.2019), правомірно нараховано 2251,50 грн (19 днів х 118,50 грн). Судом встановлено, що згідно з відомістю нарахування за базовою ставкою тривало 60 днів (з 21.12.2019 по 18.02.2020), що становило 7110,00 грн, а загальна сума відсотків мала бути 9361,50 грн.
Проте, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Позивач самостійно обмежив розмір позовних вимог щодо стягнення відсотків сумою 8769,00 грн. Вказана сума математично складається з відсотків за первинний період (2251,50 грн) та відсотків лише за 55 днів після спливу строку кредитування (з 21.12.2019 по 13.02.2020), що становить 6517,50 грн (55 днів х 118,50 грн).
Сумарно заявлені до стягнення відсотки складають: 2251,50 грн + 6517,50 грн = 8769,00 грн. Оскільки заявлена позивачем сума відсотків у розмірі 8769,00 грн є арифметично правильною в межах 55 днів прострочення та не перевищує умов договору, вона є обґрунтованою та підлягає стягненню.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 948,00 грн, суд зазначає наступне. 
У пункті 1.5.1 Договору міститься умова про сплату позичальником комісії за надання кредиту в розмірі 948,00 грн. Однак, детальний аналіз змісту укладеного між сторонами правочину свідчить про те, що в ньому не зазначено жодного переліку додаткових чи супутніх послуг, які б фактично надавалися позичальнику та за які встановлена вказана комісія. 
Відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону. Надання кредитних коштів є прямим обов`язком кредитодавця за договором, і такі дії він здійснює на власну користь для реалізації своїх прав. Тому сам факт видачі кредиту не може розцінюватися як окрема супутня послуга та бути предметом додаткової оплати з боку споживача.
Враховуючи викладене, суд доходить до переконання, що умови договору щодо встановлення комісії за надання кредиту є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Положення про стягнення такої комісії є нікчемними відповідно до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний правовий висновок щодо безпідставності стягнення комісії за надання кредиту за відсутності доказів надання реальних додаткових послуг викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
З огляду на зазначене, вимога позивача про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 948,00 грн є безпідставною та необґрунтованою, а тому суд відмовляє у її задоволенні
Щодо заявленої до стягнення пені в сумі 3950,00 грн суд зазначає таке. За умовами п. 4.1 Договору, у разі прострочення зобов`язань позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 2,00 відсотка від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту. Оскільки сума наданого кредиту становить 7900,00 грн, граничний (максимальний) розмір пені за цим правочином обмежений сумою 3950,00 грн (7900,00 грн х 50%). Денний розмір пені за прострочення повернення тіла кредиту складав 158,00 грн (7900,00 грн х 2,00%). Згідно з наданою відомістю нарахувань, кредитор правомірно нараховував пеню у розмірі 158,00 грн щоденно, починаючи з 21.12.2019 (першого дня після спливу строку повернення кредиту), і рівно за 25 днів (з 21.12.2019 по 14.01.2020 включно) сума штрафних санкцій досягла свого максимального договірного обмеження у 3950,00 грн (158,00 грн х 25 днів). З огляду на те, що вказана сума штрафних санкцій повністю нарахована та досягла свого максимуму ще у січні 2020 року, тобто до введення в Україні воєнного стану, на ці правовідносини не розповсюджуються обмеження, встановлені п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності та обов`язкового списання неустойки (штрафу, пені), нарахованої починаючи з 24 лютого 2022 року. Тому вимога про стягнення 3950,00 грн пені є арифметично правильною, відповідає умовам п. 4.1 Договору, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Отже, з відповідача необхідно стягнути 7900,00 грн тіла кредиту, 8769,00 грн відсотків та 3950,00 грн пені, а всього 20619,00 грн.
5.Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду наступні докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с. 24), укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет»; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 20.10.2025 (а.с. 24, зворот); копію акта наданих послуг (правової (правничої) допомоги) №Д/21918 від 14.04.2026 до вказаного договору, згідно з яким загальна вартість наданих послуг становить 8000,00 грн (а.с. 25), а також детальний опис наданих послуг, який включає усну консультацію, ознайомлення з матеріалами справи, погодження правової позиції, складення позовної заяви та подання її до суду (а.с. 25, зворот). 
Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у встановлений законом строк не подала до суду жодних заяв чи клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, доказів їх неспівмірності суду не надала.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (на 95,60 % від заявленої ціни позову, яка становить 21567,00 грн), відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що документально підтверджено та становить 7648,35 грн (8000,00 грн х 95,60 %).
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, на користь позивача слід стягнути 2545,36 грн судового збору (2662,40 х 95,60%).
Керуючись наведеним, ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 279 ЦПК України суд,

у х в а л и в:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3902086 від 01.12.2019 в загальній сумі 20619 (двадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн 00 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 7900 (сім тисяч дев`ятсот) грн 00 коп., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 8769 (вісім тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп. та пені в сумі 3950 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2545 (дві тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн 36 коп. витрат по сплаті судового збору та 7648 (сім тисяч шістсот сорок вісім) грн 35 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28;
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 07.09.2026.
Суддя           Сергій ІЛЛЮК