Справа № 161/22709/25 
Провадження № 2/161/615/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
17 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання – Хилько О.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представника третьої особи – Осташ Х.М.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Єзупільської селищної ради про позбавлення батьківських прав, -
ВСТАНОВИВ:
04.11.2025 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , із позовною заявою до відповідача, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Єзупільської селищної ради про позбавлення батьківських прав про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що малолітня ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 26.04.2013 серії НОМЕР_1 ). Дитина народилася у шлюбі від батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2018 року шлюб між подружжям було розірвано. Неповнолітня дочка ОСОБА_4 залишилась на проживанні з матір?ю. Мати дитини 25.07.2018 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє прізвище на ОСОБА_7 . Від даного шлюбу у подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_2 народився хлопчик – ОСОБА_8 . Неповнолітня ОСОБА_9 продовжувала проживати та виховуватись у складі сім?ї з вітчимом та малолітнім братом. 02.06 2025 року обоє з подружжя: ОСОБА_10 та ОСОБА_6 загинули у дорожньо-транспортній пригоді, про що свідчать свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 05.06.2025 року та серії НОМЕР_3 від 05.06.2025 року. Неповнолітні діти, які після загибелі батьків залишилися сиротами, були тимчасово влаштовані у сім?ю бабусі - ОСОБА_1 , з якою вони проживали більше 7-ми років спільно з батьками, які загинули (накази служби у справах дітей Єзупільської селищної ради від 10.06.2025 року № 16 та № 15). Умови проживання обох дітей є належно забезпеченими зі сторони бабусі, діти доглянуті і мають можливості до повноцінного розвитку та виховання. Батько неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 з моменту розлучення з ОСОБА_5 припинив виконання свої батьківських обов?язків по відношення до неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , самоусунувся від матеріального забезпечення дитини, не цікавився життям дитини та не виявляв жодної турботи щодо виховання дочки, її розвитку та навчання. Відповідач вибув за межі України ще у 2017 році і з того часу не повертався до України та зараз перебуває на території ОСОБА_11 . Батько визнав, що не має намірів повернутися до України та не бажає приймати участь у вихованні та утриманні неповнолітньої дочки ОСОБА_9 . Будь-які поважні причини щодо неможливості батьком виконувати свої батьківські обов?язки по відношенню до дочки - відсутні. Відтак, батько з власної волі залишив неповнолітню дочку без батьківської підтримки та опіки. Навчанням та вихованням ОСОБА_9 повністю займається бабуся, яка забезпечує її матеріально, створює умови для повноцінного фізичного та духовного розвитку дитини, її навчання. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити батьківських прав відповідача, ОСОБА_3 .
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2026 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_3 , який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, відзив на позовну заяву надано не було, відповідач у судове засідання, з невідомих суду причин, не з`явився, наявність згоди сторони позивача на заочний розгляд даної справи, протокольною ухвалою від 15.06.2026 року судом було вирішено провести заочний розгляд даної справи.
В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі із зазначених у позовній заяві підстав. Пояснила, що батько дитини, ОСОБА_3 , жодної участі у її житті (ані матеріальної, ані моральної) не приймає, і взагалі не цікавиться її життям. Жодних перешкод в реалізації відповідачем своїх батьківских прав та обов`язків не чинилося. 
Представник позивача, ОСОБА_2 , в судовому засіданні підтримав позицію позивача, ОСОБА_1 , та просив позбавити батьківських прав відповідача, ОСОБА_3 , врахвувавши при цьому висновок про доцільність позбавлення останнього батьківських прав, який наданий органом опіки та піклування Єзупільської селищної ради.
Представник третьої особи, ОСОБА_12 , в судовому засіданні підтвердила доцільність позбавлення батьківських прав та просила позов задовольнити, врахувавши висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносоно ОСОБА_4 .
Опитана у судовому засіданні в судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 суду пояснила, після розлучення матері, ОСОБА_13 , та батька, ОСОБА_3 , вона свого батька жодного разу не бачила та не чула. Жодних перешкод для спілкування з батьком ніким не чинилося. Жодних подарунків з часу розлучення батьків від батька не отримувала. Пояснила, що мобільний телефон вона має з шестирічного віку, однак батько жодного разу їй не дзвонив. Зазначила, що вона телефоном спілкується з рідним братом батька, своїм хресним, однак у останнього про те, чому батько не бажає з нею спілкуватися не питала.
Заслухавши учасників справи, опитавши малолітню дитини, перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено наступні обставини справи.
Згідно з копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 26.04.2013 року, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано.
Мати дитини 25.07.2018 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє прізвище на ОСОБА_7 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05.06.2025 року ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до наказу служби у справах дітей Єзупільської селищної ради №16 від 10.06.2025 року малолітню ОСОБА_4 тимчасово було влаштовано у сім`ю бабусі ОСОБА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Єзупільської селищної ради Івано-Франівського району Івано-Франківської області було затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_4 .
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.021991 №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, відповідно до пунктів 2, 4 даної статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 06.05.2020 у справі№ 753/2025/19).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №203/3505/19 зроблено висновок про те, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
Відповідач, як батько, порушує право доньки на виховання в сім`ї, яка є першоосновою розвитку особистості. Він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, матеріально не утримує її, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Поведінка відповідача протягом тривалого часу свідчить про його неспроможність та небажання виконувати свої батьківські обов`язки.
Після пред`явлення позову до суду поведінка відповідача не змінилася. Відповідач навіть не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, тобто фактично не заперечив проти нього. Його неявка в судові засідання також свідчить про його байдуже ставлення до своїх обов`язків як батька та наслідків позбавлення батьківських прав.
Більш того, факт самоусунення батька від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується й поясненнями, які були надані самою дитиною, ОСОБА_4 . З її пояснень можливо зробити висновок, що батько дитини, маючи реальну можливість хоча б спілкуватися з нею по телефону, який останній міг дізнатися у свого рідного брата, цього не робив, та жодного разу, з 2018 року (протягом 8 років), не спілкувався зі своєю донькою, не робив їй подарунків, не цікавився її успіхами, матеріально не забезпечував. 
Суд наголошує, що навіть після смерті матері доньки, знаючи, що він залишився один у неї, батько дитини жодним чином не спромігся на те, щоб хоча б морально підтримати її, не говорячи вже про матеріальну підтримку, та про те, щоб забрати дитину на проживання до себе. 
За таких умов відповідача необхідно позбавити батьківських прав щодо дитини. Це, безумовно, є крайним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки, як для батька, так і для дитини. 
Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини не виконує і не вживає дієвих заходів для цього, а тому вважає, що позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього сина є доцільним та в його інтересах.
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корись позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 10, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 166, 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Єзупільської селищної ради про позбавлення батьківських прав – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складений 23.07.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В. Смокович