| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/240/25 Головуючий у 1-й інстанції: Гаращенко В.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року м. Київ 
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кучми А.Ю., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач/ГУ ПФУ в Черкаській області) про: 
- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 04 січня 2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статей 55, 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 січня 2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статей 55, 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у справі № 580/2676/23.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням відповідача їй протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком у 55 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) підтверджує факт проживання на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше чотирьох років, що надає право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. Крім того, витягом із протоколу № 13 від 05 липня 2024 року Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації встановлено, що вона станом на 01 січня 1993 року відпрацювала та проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки 2 місяці 8 днів.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 08 січня 2024 року № 232850002743 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 січня 2023 року та прийняти відповідне рішення про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211, 20 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала належні та допустимі докази, які підтверджують її статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та факт постійного проживання і роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше чотирьох років. Позивач має посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, видане на підставі підтвердженого факту проживання у відповідній зоні не менше чотирьох років, а також витяг з протоколу Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, яким підтверджено її проживання та роботу у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки 2 місяці 8 днів станом на 01 січня 1993 року. Ці документи є достатніми для підтвердження необхідної тривалості проживання. Водночас суд зауважив, що відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на зменшення пенсійного віку мають особи, які станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у відповідній зоні не менше чотирьох років та мають належний страховий стаж. Факт наявності у позивача страхового стажу понад 35 років відповідачем не заперечував. Суд також врахував правову позицію Верховного Суду, згідно з якою посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує відповідний статус і надає право на пільги, зокрема на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Інші довідки та документи є підставами для встановлення такого статусу, але не можуть нівелювати значення вже виданого посвідчення. Оскільки відповідач, повторно розглянувши заяву на виконання попереднього судового рішення, знову відмовив у призначенні пенсії, не врахувавши встановлені судом обставини та надані позивачем документи, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення від 08 січня 2024 року.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Черкаській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність у позивачки права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виникнення права на зниження пенсійного віку закон пов`язує не лише з наявністю посвідчення потерпілої особи, а з фактом реального та постійного проживання або роботи в зоні радіоактивного забруднення протягом визначеного законом строку. При цьому, наявність посвідчення 4 категорії не є безумовною та єдиною підставою для призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки необхідним є також підтвердження факту фізичного перебування у відповідній зоні не менше чотирьох років станом на 01 січня 1993 року. За результатами розгляду наданих документів встановлено недостатню тривалість проживання/роботи позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю, яка, за розрахунками відповідача, становить менше чотирьох років (3 роки 5 місяців 9 днів), а відтак підстав для застосування зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не було. Початкова величина зниження пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише за умови постійного проживання або роботи у зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, чого позивачкою не доведено. У зв`язку з цим, навіть у разі наявності права на зниження, воно повинно визначатися у загальному порядку - один рік за кожні три роки проживання (роботи), а не автоматично у максимальному розмірі. Відповідач посилається на практику Верховного Суду, відповідно до якої при вирішенні спорів щодо призначення пенсії за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідно перевіряти саме факт постійного проживання або роботи у зоні радіоактивного забруднення, а не лише формальний статус особи. Суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам та фактично обмежився посиланням на наявність посвідчення. Суд не врахував вимоги Порядку № 22-1 щодо переліку документів, які подаються для призначення пенсії, а також принцип дії органів державної влади виключно в межах повноважень і у спосіб, визначений законом (стаття 19 Конституції України). На переконання скаржника, рішення про відмову було прийнято обґрунтовано та у межах компетенції, а тому висновки суду про його протиправність є безпідставними.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 19 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області розглянуло заяву позивача та прийняло рішення від 26 січня 2023 року №/С 232850002743 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01 січня 1993 року заявник прожив (працював) у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років. У рішенні також зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 років 01 місяць 12 днів. За доданими документами до загального страхового стажу зараховано всі періоди. Період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю зараховано згідно з довідкою від 17 січня 2023 року № 325-01-18, за виключенням періоду навчання з 01 вересня 1987 року по 01 вересня 1994 року в місті Черкаси, яке не відноситься до зазначеної зони, отже тривалість у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року складає 02 роки 07 місяців 21 день.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі № 580/2676/23 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 26 січня 2023 року №/С 232850002743 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 січня 2023 року про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статей 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні
ГУ ПФУ в Черкаській області на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі № 580/2676/23 прийнято рішення від 08 січня 2024 року № 232850002743, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки факт постійного проживання чи роботи на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року (не менше 4 років) документально не підтверджено.
Не погоджуючись з таким рішення позивачка звернулась з позовом до суду.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) визначає основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Відповідно до прикінцевих положень Закону № 1058-ІV закони України та інші нормативні акти застосовуються в частині, що їм не суперечить.
Статтею 55 Закону № 796 передбачено умови надання пенсії за віком, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно з пунктом 2.1 розділу 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846д, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Статтею 9 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно з пунктом 4 статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Пунктом 4 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, відносяться до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4-ї категорії, серія НОМЕР_1 , на підставі підтвердженого факту її постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю протягом не менше чотирьох років, починаючи з 1986 року.
Колегія суддів зауважує, що посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи є індивідуальним адміністративним актом, прийнятим компетентним органом у межах наданих повноважень, який породжує для особи визначені законом правові наслідки. До моменту його скасування у встановленому законом порядку таке посвідчення є чинним та підлягає врахуванню всіма суб`єктами владних повноважень.
Не врахування чинного посвідчення потерпілої особи фактично ставить під сумнів правову визначеність статусу позивача та суперечить принципу легітимних очікувань, який є складовою верховенства права.
Крім того, витягом із протоколу № 13 від 05 липня 2024 року Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації встановлено, що позивач станом на 01 січня 1993 року відпрацювала та проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки 2 місяці 8 днів, тому підтверджено статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачу відповідного посвідчення.
Зазначений висновок комісії ґрунтується на довідці виконавчого комітету Канівської міської ради та копіях записів трудової книжки, відповідно до яких позивач була зареєстрована та фактично проживала у м. Канів у визначені періоди, а також здійснювала трудову діяльність у цьому населеному пункті. Додатково враховано відомості щодо періоду навчання та перебування у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджено відповідними документами.
Таким чином, компетентним органом у сфері визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, перевірено правильність видачі посвідчення та підтверджено наявність у позивача необхідної тривалості проживання і роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року.
Посилання апелянта на інший розрахунок тривалості проживання не спростовує висновків компетентного органу соціального захисту, який у межах своїх повноважень перевірив усі первинні документи та встановив тривалість проживання і роботи 4 роки 2 місяці 8 днів. Доказів скасування або визнання незаконним відповідного рішення комісії відповідачем не надано.
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з яким до зони посиленого радіоекологічного контролю віднесено, зокрема, м. Канів Черкаської області.
Отже, подані позивачкою документи не викликають сумнівів щодо її проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 роки не менше 4 років, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку є протиправною.
Таким чином, матеріалами адміністративної справи підтверджено постійне проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 роки не менше 4 років, що дає право їй на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 вересня 2021 року у справі № 357/1917/17, від 05 червня 2018 року у справі № 565/841/17, від 31 липня 2018 року у справі № 572/1003/17, від 22 вересня 2018 року у справі № 146/1024/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 360/1685/17.
Щодо довідки про періоди проживання (навчання), про які йдеться в пункті 2.1 Порядку № 22-1, то Верховний Суд у постанові від 30 серпня 2022 року у справі № 357/6372/17, посилаючись на практику касаційного суду, зазначив: єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кучма А.Ю.

Штульман І.В.