Справа № 369/10043/24
Провадження № 2-др/369/144/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України

24.08.2026 року м. Київ
Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., за участі секретаря судових засідань Худинець Д.С. розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, - 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 16.06.2026 року позов у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу – відмовлено. 
01.07.2026 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Білик Олександра Андрійовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
08.07.2026 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Вказала, що відповідачем при наданні відзиву не було надано суду попереднього розрахунку суми судових витрат, у зв`язку з чим судом було відмовлено у стягнення судових витрат. Вдруге представника відповідача з вимогою щодо розподілу судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача звернувся до суду у свої заяві про ухвалення додаткового рішення. Вказала, що попередня заява представника відповідача була залишена без розгляду. Враховуючи викладене просила суд залишити без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення.
Згідно з приписами ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд не вбачає необхідності у виклику учасників справи. Тому, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Як вбачається з матеріалів справи 18 листопада 2024 року між адвокатом Білик О.А. та ОСОБА_3 було укладено договір №01/18/11/24 про надання правової допомоги. 
Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 01.10.2025 року були проведені судові дебати та суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. 
02.11.2025 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Білик О.А. направив на адресу суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Звертаючись до суду з вказаною заявою представником відповідача було надано договір про надання правничої допомоги від 18.11.2024 року, витяг з договору від 18.11.2024 року, додаткову угоду №1 від 18.11.2024 року, акт приймання – передачі №1 від 02.10.2025 року.
01.07.2026 року на адресу суду надійшла заява від представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Білик О.А. про ухвалення додаткового рішення, з аналогічними доказами, які були подані з заявою від 02.11.2025 року. 
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).
У частині першій статті 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Обміркувавши викладене, з урахуванням принципу розумності, суд зауважує, що:
- у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;
- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, й підтримана Об`єднаною Палатою Верховного Суду в постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21, що за приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути враховано судом.
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 757/40871/20 вказано, що «ухвалюючи додаткову постанову у цій справі щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи у суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, апеляційний суд дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви позивача у цій частині, оскільки до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції - 21 січня 2025 року представник позивача - Обухов В. В. не подав усіх достовірних доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу та не обґрунтував поважності причин неможливості подання доказів до вказаного часу. Заявником не було зазначено будь-яких поважних причин, які перешкоджали б подати відповідні докази до закінчення судових дебатів у справі».
Суд враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження судові дебати не проводяться. Водночас указане не звільняє сторону від обов`язку подати докази щодо судових витрат до останнього судового засідання в суді першої інстанції.
Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 01.10.2025 року були проведені судові дебати та суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення.
До заяви про відшкодування судових витрат були подані договір про надання правничої допомоги від 18.11.2024 року, витяг з договору від 18.11.2024 року, додаткову угоду №1 від 18.11.2024 року, акт приймання – передачі №1 від 02.10.2025 року.
Разом із цим, обґрунтувань поважності причин не подання зазначених вище доказів суду, особливо тих, що датовані та мали місце до 01.10.2025 року, до останнього судового засідання в суді заява не містить.
Суд зауважує, що адвокат має змогу заздалегідь оформити акт (акти) приймання-передачі юридичних послуг принаймні у тій частині, яка стосується складання й подання відзиву, пояснень, вартість участі в якому суд мав можливість врахувати самостійно при наявності відповідних доказів щодо вартості таких послуг адвоката, а тому не існує жодних об`єктивних перешкод для складання відповідного акту та подання його до суду до останнього судового засідання в суді. 
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Білик Олександра Андрійовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
На підставі викладеного та керуючись ст. 270 суд -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Білик Олександра Андрійовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, - відмовити. 
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ