ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року 
м. Київ
справа № 380/4422/25
адміністративне провадження № К/990/30015/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандмайстер УА»
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року (суддя Чаплик І.Д.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2026 року (судді Шинкар Т.І., Довга О.І., Запотічний І. І.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандмайстер УА» 
до Головного управління ДПС у Львівській області та Державної податкової служби України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Товариство з обмеженою відповідальністю «Грандмайстер УА» (далі також - Позивач, ТОВ «Грандмайстер УА», Товариство, ТОВ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі також - Відповідач-2), Головного управління ДПС у Львівській області (далі також - Відповідач, ГУ ДПС), у якому просило:
визнати протиправними та скасувати рішення комісії ГУ ДПС про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі також - ЄРПН) від 06 січня 2025 року №12319243/40208978, №12319244/40208978 та №12319242/40208978;
зобов`язати ДПС України зареєструвати в ЄРПН складені ТОВ «Грандмайстер УА» податкові накладні (далі також - ПН) №34 від 27 листопада 2024 року, №35 від 27 листопада 2024 року та №37 від 28 листопада 2024 року датою їх подання на реєстрацію.
Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що за правилом першої події (отримання авансових платежів за договором про надання послуг з влаштування систем ОВіК) ним було правомірно складено та направлено для реєстрації спірні податкові накладні. На думку Позивача, ним було дотримано вимог чинного законодавства та надано контролюючому органу всі наявні первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій.
Позивач також стверджував, що контролюючий орган безпідставно зупинив реєстрацію ПН, посилаючись на пункт 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій через начебто перевищення обсягу постачання послуг над величиною залишку. Позивач наголошував, що оскаржувані рішення не містять конкретизації того, яких саме документів не вистачає, та належного обґрунтування підстав для відмови, а тому вважав їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
2. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
27 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАНТАН 2000» (Генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грандмайстер УА» (Підрядник, Позивач) було укладено Договір про надання послуг №2711-01/24, за умовами якого Підрядник зобов`язався виконати роботи з влаштування систем ОВіК (опалення, вентиляції та кондиціонування) на об`єкті в м. Жашків, а Генпідрядник - прийняти їх та оплатити.
За фактом першої події - отримання авансових платежів від Генпідрядника - Позивач склав та направив на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі також - ЄРПН) податкові накладні № 34, № 35 від 27 листопада 2024 року та № 37 від 28 листопада 2024 року.
Контролюючий орган зупинив реєстрацію цих податкових накладних на підставі пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, оскільки обсяг постачання послуг за кодом 43.22 перевищував величину залишку, визначену як різниця між обсягами придбання та постачання. Водночас контролюючий орган запропонував Позивачу надати пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної в ПН.
26 грудня 2024 року ГУ ДПС у Львівській області направило на адресу Товариства електронні повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та документів, зокрема копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів чи послуг та банківських виписок.
Позивач стверджував, що надав письмові пояснення з долученими документами 02 січня 2025 року. Проте, як установили суди першої та апеляційної інстанцій, Позивачем не було надано квитанцій про подання таких пояснень у встановленому законом електронному форматі, а самі пояснення були датовані з пропуском передбаченого п`ятиденного строку.
Водночас Комісія ГУ ДПС у Львівській області 6 січня 2025 року прийняла рішення № 12319243/40208978, № 12319244/40208978 та № 12319242/40208978, якими відмовила в реєстрації податкових накладних.
Як установили суди, контролюючий орган мотивував відмову «ненаданням / частковим наданням додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Єдиному реєстрі податкових накладних, при отриманні повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, платником податку».
Позивач оскаржив рішення про відмову в реєстрації податкових накладних до ДПС України, однак рішеннями від 27 січня 2025 року скарги залишено без задоволення з підстав ненадання копій первинних документів.
3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішенням від 18 липня 2025 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи рішення, вказав, що:
Позивач не проявив належної сумлінності у користуванні наданими податковим законодавством правами, оскільки не надав додаткових пояснень та документів за результатами отримання відповідних Повідомлень від контролюючого органу;
ігнорування платником податків пропозиції контролюючого органу, викладеної в Повідомленні про надання додаткових документів, є самостійною підставою для прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної;
контролюючий орган при винесенні оскаржуваних рішень діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, а самі рішення відповідають приписам пункту 9 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим наказом Мінфіну від 12 грудня 2019 року № 520 (далі - Порядок № 520).
Постановою від 15 травня 2026 року Восьмий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ТОВ «Грандмайстер УА» залишив без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року - без змін.
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції вказав, що:
у матеріалах справи відсутні квитанції про подання додаткових пояснень у електронному вигляді, що, згідно з нормами ПК України, є єдиним належним доказом їх отримання контролюючим органом;
додаткові пояснення, на які посилався Позивач, були датовані з пропуском встановленого п`ятиденного строку на їх подання після отримання Повідомлень від податкового органу;
Відповідач у спірних рішеннях чітко вказав підставу відмови - «ненадання / часткове надання додаткових письмових пояснень та копій документів», а тому твердження Позивача про загальний характер рішень без конкретизації недоліків є безпідставними;
оскільки Товариством не було надано належних та достатніх документів у встановлений строк, комісія регіонального рівня діяла обґрунтовано та в межах наданих їй повноважень.
4. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Не погоджуючись із рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2026 року у справі № 380/4422/25, Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Підставою касаційного оскарження Позивач визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Зазначає, що станом на момент подання касаційної скарги Верховним Судом не сформовано висновку щодо застосування абзацу шостого пункту 9 Порядку №520 в частині обчислення строку на подання платником податку додаткових пояснень та копій документів після отримання Повідомлення контролюючого органу про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів.
Обґрунтовуючи наявність зазначеної підстави касаційного оскарження, Позивач вказує, що абзацом шостим пункту 9 Порядку №520 платнику податку надано право подати до контролюючого органу додаткові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення. На переконання скаржника, для правильного застосування цієї норми юридично значимими є три обставини: день отримання Повідомлення; початок перебігу строку саме з наступного за ним дня; обчислення строку саме у робочих, а не календарних днях.
Наголошує, що судами попередніх інстанцій встановлено факт отримання Позивачем Повідомлень 26 грудня 2024 року. Відтак перебіг установленого п`ятиденного строку розпочався 27 грудня 2024 року. При цьому 28 та 29 грудня 2024 року припадали на вихідні дні, а тому не підлягали врахуванню при обчисленні строку, визначеного у робочих днях.
За таких обставин останнім днем установленого строку для подання додаткових пояснень та копій документів було 2 січня 2025 року. Отже, подання Позивачем відповідних пояснень та документів 2 січня 2025 року, на його переконання, відбулося у межах установленого законодавством строку.
Позивач вважає помилковим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про подання додаткових пояснень з пропуском п`ятиденного строку. Такий висновок, на думку скаржника, свідчить про неправильне застосування абзацу шостого пункту 9 Порядку №520, оскільки суди неправильно визначили момент початку та закінчення перебігу строку та фактично не врахували, що цей строк обчислюється у робочих днях.
Позивач пропонує таке застосування абзацу шостого пункту 9 Порядку №520: у разі отримання платником податку Повідомлення контролюючого органу перебіг строку на подання додаткових пояснень та копій документів розпочинається з дня, наступного за днем отримання такого Повідомлення; вихідні дні при обчисленні строку не враховуються; останнім днем реалізації платником податку відповідного права є кінець п`ятого робочого дня за умови, що першим робочим днем є наступний робочий день після отримання Повідомлення.
Висновки судів попередніх інстанцій, на переконання Позивача, про неподання додаткових пояснень спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме додатковими поясненнями платника податків, повідомленням про подання додаткових пояснень та квитанціями, які подавалися разом з апеляційною скаргою.
Окремо Позивач посилається на положення частини другої статті 77 КАС України, відповідно до яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали.
Скаржник зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі від 11 березня 2025 року Відповідача було зобов`язано надати всі матеріали, які були або мали бути взяті до уваги при прийнятті оскаржуваних рішень. Водночас, як стверджує Позивач, жодних таких матеріалів Відповідачем до суду надано не було.
На переконання Скаржника, невиконання Відповідачем вимог ухвали суду та покладеного на нього обов`язку доказування призвело до неправильної оцінки судами наявних у матеріалах справи доказів.
Щодо суті спірних правовідносин Позивач зазначає, що реєстрацію податкових накладних було зупинено у зв`язку з відповідністю господарських операцій пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.
Посилаючись на постанову Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 460/8040/20, Скаржник зазначає, що за таких обставин контролюючий орган, витребовуючи від платника податків документи на спростування наявних сумнівів, має конкретизувати, які саме аспекти господарської операції потребують підтвердження та мають бути висвітлені платником у відповідних поясненнях.
Позивач також посилається на постанову Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 140/2160/18 щодо вимог до акта індивідуальної дії, який має бути фактично та юридично обґрунтованим і містити чіткі та зрозумілі мотиви його прийняття. Водночас Скаржник наголошує, що здійснення моніторингу відповідності податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом та не повинно підміняти собою проведення податкової перевірки.
Скаржник зазначає, що спірні податкові накладні складено за правилом «першої події» - у зв`язку з надходженням на рахунок Позивача попередньої оплати (авансу) від контрагента на загальну суму 1 350 000,00 грн, що, за його твердженням, підтверджується договором та банківськими виписками за 27 і 28 листопада 2024 року.
З огляду на це Позивач вважає, що інші документи, зокрема зазначені у Повідомленнях документи щодо постачання/придбання товарів (послуг), їх зберігання, транспортування та складського обліку, не стосуються господарської операції, за наслідками настання якої виник обов`язок зі складення спірних податкових накладних. На переконання Скаржника, витребовуючи такі документи, контролюючий орган фактично підмінив процедуру моніторингу податкових накладних проведенням податкової перевірки.
Позивач також вважає нерелевантним посилання судів попередніх інстанцій на постанову Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 140/32696/23, оскільки у цій справі вирішувався спір щодо відмови в реєстрації податкових накладних, складених за фактом надання послуг, тоді як у справі, що переглядається, спірні податкові накладні складено у зв`язку з отриманням попередньої оплати (авансу).
На підтвердження неподібності правовідносин та необхідності врахування виду «першої події» при визначенні обсягу документів, які платник податків має надати контролюючому органу для вирішення питання про реєстрацію податкової накладної, Скаржник посилається на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 серпня 2025 року у справі № 380/13930/24.
4.2. Доводи Відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)
У відзиві на касаційну скаргу Відповідач, цитуючи рішення суду апеляційної інстанції, зауважує на тому, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Відповідач заперечує довід скаржника про те, що перебування на спрощеній системі оподаткування нібито звільняє його від обов`язку надавати документи, які підтверджують походження товару, його отримання, зберігання та використання в господарській діяльності, вважаючи цей довід безпідставним.
На переконання Відповідача, предметом дослідження у справах щодо правомірності відмови в реєстрації податкової накладної є не виконання платником обов`язку з ведення бухгалтерського обліку як такого, а підтвердження реальності господарської операції та наявність достатніх документальних доказів на її підтвердження, що є принципово відмінними питаннями.
Відповідач наполягає на тому, що перебування платника на спрощеній системі оподаткування не звільняє його від обов`язку оформлювати та зберігати первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій, оскільки такі документи є підставою для формування показників податкової звітності та повинні існувати незалежно від обраної системи оподаткування. Відсутність документів, що підтверджують придбання сировини, її надходження, використання у виробництві та наявність достатнього товарного ресурсу, на думку Відповідача, об`єктивно позбавляє контролюючий орган можливості перевірити реальність господарської операції, зазначеної у спірних податкових накладних.
Спростовуючи довід Позивача про безпідставне розширення предмета доказування, відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції не поклав на позивача додаткового обов`язку щодо ведення бухгалтерського обліку, а лише оцінив достатність наданих доказів відповідно до вимог податкового законодавства, що перебуває в межах повноважень суду.
Відповідач вказує, що висновок П`ятого апеляційного адміністративного суду ґрунтується на тому, що Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами наявність товарного ресурсу, достатнього для здійснення спірної господарської операції, а ця обставина, за твердженням Відповідача, є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.
Відповідач вважає посилання скаржника на статтю 44 ПК України вибірковим, оскільки, незалежно від обраної системи оподаткування, платники податків зобов`язані вести облік показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування, на підставі первинних документів, а звільнення від ведення повного бухгалтерського обліку не тотожне звільненню від обов`язку мати такі документи.
Відтак, на переконання Відповідача, відсутність обов`язку вести повний бухгалтерський облік не означає відсутності обов`язку мати первинні документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, а тому доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.
5. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
5.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права висновків виходить з такого.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Отже, реєстрація податкової накладної є обов`язком платника. Водночас законодавець допускає зупинення такої реєстрації.
Пункт 201.16 статті 201 ПК України передбачає, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Наведена норма має бланкетний характер. Вона делегує Уряду визначення порядку та підстав зупинення. Уряд реалізував це повноваження, затвердивши Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних постановою від 11 грудня 2019 року № 1165 (далі - Порядок № 1165).
Відповідно до пункту 7 Порядку № 1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування (крім податкової накладної/розрахунку коригування, у яких відображена операція з вивезення за межі митної території України товарів, до яких застосовується режим експортного забезпечення відповідно до вимог статті 19-2 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність") встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Положеннями пункту 10 Порядку № 1165 передбачено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
Згідно з пунктом 11 Порядку № 1165 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:
1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;
2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;
3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Мінфіну від 12 грудня 2019 р. № 520.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що квитанція виконує подвійну функцію: з одного боку, вона підтверджує факт зупинення реєстрації, а з іншого - доводить до відома платника ті конкретні обставини, які стали підставою для такого зупинення, і водночас окреслює межі, у яких платник має спростувати сумніви контролюючого органу. 
Процедуру, у межах якої платник реалізує право на спростування підстав зупинення реєстрації, врегульовано Порядком прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим наказом Мінфіну від 12 грудня 2019 року № 520 (далі - Порядок № 520).
У пунктах 4 та 5 Порядку №520 передбачено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.
Платник податку, який склав податкову накладну / розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації таких податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі може подати такі документи:
договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;
договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури / інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;
розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством;
інші документи, що підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі.
Як визначено у пункті 9 Порядку №520 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня
За результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку:
або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;
або надсилає повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі (далі - Повідомлення), засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку з пропозицією щодо надання платником податку додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування;
або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у разі надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Платник податку має право подати до контролюючого органу додаткові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення.
За змістом пункту 10 Порядку №520 комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі:
ненадання / часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, при отриманні Повідомлення;
та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
Наведене свідчить, що комісія регіонального рівня не наділена необмеженою дискрецією у питанні відмови в реєстрації податкової накладної, а перелік підстав для такої відмови, закріплений у пункті 10 Порядку № 520, є вичерпним і включає лише два випадки: ненадання або часткове надання додаткових письмових пояснень і копій документів, та/або надання платником податку копій документів, складених чи оформлених із порушенням законодавства.
Розвиваючи раніше сформовані підходи до застосування зазначених норм, Верховний Суд у постанові від 16 липня 2026 року у справі № 500/6492/25 виснував, що:
- процедура, передбачена пунктом 201.16 статті 201 ПК України, спрямована на вирішення питання про наявність чи відсутність достатнього документального підтвердження інформації, зазначеної у конкретній податковій накладній. Процедура моніторингу податкових накладних має превентивний характер та не повинна підміняти за своїм змістом проведення податкової перевірки, оскільки питання реальності господарської операції може бути предметом дослідження лише під час здійснення податкового контролю у формах, визначених Податковим кодексом України. 
- комісія регіонального рівня має право оцінювати достатність документів, поданих платником податків, однак така оцінка здійснюється виключно в межах адміністративної процедури прийняття рішення щодо реєстрації податкової накладної та не передбачає встановлення фактичної реальності здійснення господарської діяльності платника податків. 
- за змістом пунктів 4, 5, 9 та 10 Порядку № 520 предметом розгляду комісії регіонального рівня є не формальна повнота переліку витребуваних документів як така, а наявність достатнього документального підтвердження інформації, зазначеної у конкретній податковій накладній. Тому факт часткового ненадання документів, зазначених у повідомленні комісії, підлягає оцінці не ізольовано, а у взаємозв`язку зі змістом господарської операції та сукупністю документів, фактично поданих платником податку. Інакше передбачена пунктом 10 Порядку № 520 підстава для відмови набувала б суто формального характеру та застосовувалася б незалежно від того, чи підтверджують уже подані документи інформацію, відображену у податковій накладній;
- висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24 липня 2025 року у справі № 420/14450/24, від 2 грудня 2025 року у справі № 400/996/25 та від 18 березня 2026 року у справі № 580/1932/25, цього підходу не змінюють. Вони підтверджують право комісії направляти платнику повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та документів і враховувати реакцію платника на таке повідомлення; водночас ці висновки не встановлюють правила, за яким часткове ненадання будь-якого з витребуваних документів звільняє комісію та суд від оцінки документів, фактично поданих на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній. Таким чином, запровадження додаткової стадії адміністративної процедури у вигляді направлення повідомлення розширило процесуальні можливості комісії щодо отримання необхідних матеріалів, однак не змінило предмета процедури: ним залишається достатність документального підтвердження інформації, зазначеної у конкретній податковій накладній, а не формальне виконання платником вимоги про подання всього визначеного контролюючим органом переліку документів.
Суд, відповідно до положень статей 242, 341 КАС України, ураховує наведені вище висновки.
Верховний Суд звертає увагу на те, що адміністративна процедура розгляду питання про реєстрацію податкової накладної, реєстрацію якої зупинено, має послідовний характер і складається з двох пов`язаних між собою стадій, дотримання яких має забезпечити суб`єкт владних повноважень .
При цьому під час перевірки правомірності рішення про відмову в реєстрації податкової накладної суд не повинен обмежуватися формальним встановленням факту надання чи ненадання платником окремих документів, зазначених у повідомленні комісії регіонального рівня. Суд має оцінити процедуру прийняття такого рішення у її послідовності та взаємозв`язку, зокрема з`ясувати, які документи були подані платником на стадії зупинення реєстрації податкової накладної, чи були вони достатніми для підтвердження інформації, зазначеної у ній, а також чи існувала, з огляду на зміст та сукупність уже поданих документів, об`єктивна необхідність у витребуванні додаткових документів та направленні платнику відповідного повідомлення.
У цій справі суди попередніх інстанцій зосередили дослідження виключно на обставинах подання документів після отримання повідомлення. Суд першої інстанції обмежився висновком про непроявлення Позивачем належної сумлінності у користуванні наданими податковим законодавством правами, а суд апеляційної інстанції - висновком про відсутність у матеріалах справи квитанцій про подання додаткових пояснень та про пропуск п`ятиденного строку їх подання.
Водночас, з огляду на етапність та послідовність відповідної адміністративної процедури, з`ясування зазначених обставин мало здійснюватися лише після встановлення того, чи були подані Позивачем після зупинення реєстрації податкових накладних пояснення та документи достатніми для підтвердження інформації, зазначеної у таких податкових накладних, та прийняття рішення про їх реєстрацію.
Лише у разі встановлення недостатності поданих на цьому етапі документів для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних підлягали подальшому дослідженню обставини, пов`язані з направленням комісією регіонального рівня повідомлень про необхідність подання додаткових пояснень та/або документів, дотриманням строків їх направлення, а також фактичним поданням Позивачем витребуваних документів та їх отриманням контролюючим органом.
У цій справі суди попередніх інстанцій не встановили обставин, які передували направленню Повідомлень, хоча ці обставини мають визначальне значення для вирішення спору. Зокрема, суди не з`ясували, чи скористався Позивач правом, передбаченим пунктом 4 Порядку № 520, які саме письмові пояснення та копії документів він подав до комісії регіонального рівня за наслідками отримання квитанцій про зупинення реєстрації спірних податкових накладних, та чи підтверджували ці документи інформацію, зазначену у податкових накладних № 34 від 27 листопада 2024 року, № 35 від 27 листопада 2024 року і № 37 від 28 листопада 2024 року.
Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи містяться копії пояснень, поданих Позивачем після зупинення реєстрації відповідних податкових накладних та отримання квитанцій. Відповідно до змісту цих пояснень Позивач зазначав, що податкові накладні складені за правилом першої події у зв`язку з отриманням від ТОВ «ЛАНТАН 2000» попередньої оплати за договором на виконання робіт з улаштування систем ОВіК. На підтвердження відповідних господарських операцій та наявності ресурсів для їх здійснення Позивачем подано договір з додатками, банківську виписку, інформаційне повідомлення про зарахування коштів, документи щодо придбання товарів у постачальників, відомості про орендовані приміщення і транспортний засіб, основні засоби та штат працівників. Крім того, Позивачем надано дозвільні та інші документи, що стосуються його господарської діяльності.
Проте наявність таких пояснень і доданих до них документів жодним чином не відображена ані в рішенні суду першої інстанції, ані в постанові суду апеляційної інстанції, а їх зміст не був предметом судового дослідження.
Суди не встановили, коли саме ці пояснення були подані контролюючому органу, чи розглядалися вони комісією регіонального рівня та які наслідки такий розгляд мав для подальшого перебігу адміністративної процедури, і не надали їм правової оцінки на предмет того, чи підтверджували подані документи у своїй сукупності інформацію, зазначену у податкових накладних № 34 від 27 листопада 2024 року, № 35 від 27 листопада 2024 року і № 37 від 28 листопада 2024 року, а саме подію, з настанням якої пункт 187.1 статті 187 ПК України пов`язує виникнення податкового зобов`язання, сторін господарської операції, її обсяг та вартість.
Водночас саме ці обставини мали визначальне значення для вирішення спору, оскільки, як зазначено вище, направлення платнику податку Повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та документів є можливим лише за наслідками розгляду комісією регіонального рівня матеріалів, поданих відповідно до пункту 4 Порядку № 520, і саме недостатність таких матеріалів для підтвердження інформації, наведеної у податковій накладній, зумовлює перехід до наступної стадії адміністративної процедури.
Ця обставина заслуговує на особливу увагу з огляду на те, що Позивач під час удового розгляду стверджував, що спірні податкові накладні складені за першою із подій: фактом отримання авансових платежів за договором про надання послуг. Відтак встановленню підлягало, чи підтверджували подані платником податку документи саме ту господарську подію, з настанням якої пункт 187.1 статті 187 ПК України пов`язує виникнення податкових зобов`язань та обов`язок скласти податкову накладну, а також чи підтверджували вони номенклатуру, обсяг і вартість послуг, зазначених у спірних податкових накладних.
За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про недотримання Позивачем строку подання додаткових пояснень на Повідомлення, навіть якщо він є правильним, сам собою не вирішує спору по суті та не змінює змісту спірних правовідносин, оскільки поза межами судової оцінки залишилося питання, яке підлягало з`ясуванню першочергово, - чи підтверджували документи, подані платником податку на стадії зупинення реєстрації, інформацію, зазначену у спірних податкових накладних.
З урахуванням наведеного Суд не знайшов підстав для формування висновку, про необхідність якого зазначає Позивач у касаційній скарзі.
Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Судове рішення має відповідати вимогам законності та обґрунтованості (стаття 242 КАС України), а обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначених вимог суди попередніх інстанцій не дотрималися, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Установлення цих обставин потребує дослідження та оцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 341 КАС України.
5.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно 

з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, допущено порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, а також не досліджено зібрані у справі докази, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Оскільки недоліки дослідження доказів допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанції, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
Під час нового розгляду справи суду необхідно перш за усе встановити, чи дійсно подавав Позивач до комісії регіонального рівня письмові пояснення та копії документів відповідно до пункту 4 Порядку № 520 за наслідками отримання квитанцій про зупинення реєстрації спірних податкових накладних, які саме документи були подані, та надати оцінку тому, чи підтверджували вони у своїй сукупності інформацію, зазначену у податкових накладних № 34 від 27 листопада 2024 року, № 35 від 27 листопада 2024 року і № 37 від 28 листопада 2024 року, після чого вирішити спір відповідно до вимог закону.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандмайстер УА» задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2026 року у справі № 380/4422/25 скасувати.
Справу № 380/4422/25 направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська
Судді О.В. Білоус
І.Л. Желтобрюх