ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 346/2047/24
провадження № 61-1173св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , 

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Калинюка О. П., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Томин О. О., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

2. Позов мотивовано тим, що 26 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року розірвано.

3. Перебуваючи у шлюбі, 14 травня 2021 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м. Правовстановлюючий документ на вказаний об`єкт нерухомого майна виданий на ім`я ОСОБА_2 . 

4. Зазначена квартира придбана сторонами у шлюбі за спільні кошти. Відтак у даному випадку діє презумпція права спільної сумісної власності сторін на нерухоме майно.

5. Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 просив: 
− здійснити поділ майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 63,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2358836626106, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя;
− визнати за ним право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, загальною площею 63,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 235883662610; 
− стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 330,62 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн, разом 28 330,62 грн (т. 1 а. с. 6).

6. У травні 2024 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

7. Зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що спірна квартира придбана за її особисті кошти, які їй надала її мати, яка з 2014 року працювала на тимчасових роботах за кордоном. При цьому на момент державної реєстрації права власності на спірну квартиру вона не працювала у зв`язку з перебування у відпустці по догляду за дитиною, а ОСОБА_1 не мав постійного місця роботи та грошових коштів на придбання квартири, жодних заощаджень у сторін не було.

8. 11 травня 2021 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір завдатку, відповідно до умов якого вона передала вказаній особі грошові кошти за спірну квартиру в сумі 773 190,00 грн, що було еквівалентно 28 116,00 доларам США на момент підписання цього договору. Для внесення цих грошових коштів з метою придбання квартири ОСОБА_4 , свідок у справі, передав їй в присутності ОСОБА_1 грошові кошти у зазначеній сумі, про що складено розписку від 11 травня 2021 року. Також факт передання її матір`ю коштів ОСОБА_4 підтверджується розписками про отримання на зберігання та користування грошовими коштами від 01 вересня 2018 року та 01 грудня 2020 року.

9.  ОСОБА_2 вказувала, що спірну квартиру придбано за її особисті кошти, а тому цей об`єкт нерухомого майна є її особистою приватною власністю.

10. Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_2 просила визнати за нею право особистої власності на квартиру АДРЕСА_3 , а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 7 731,90 грн та витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а. с. 86). 

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

11. Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської рішенням від 17 червня 2025 року (т. 1 а. с. 186-192), залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року (т. 2 а. с. 39-43), первісний позов ОСОБА_1 задовольнив. Провів поділ майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У порядку поділу майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_3 . Припинив право спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив. Стягнув з ОСОБА_2 судові витрати в загальному розмірі 13 330,62 грн на користь ОСОБА_1 . 

12. Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що доводи відповідача за первісним позовом щодо нібито придбання спірної квартири за її власні кошти, отримані нею від матері, не спростовують презумпцію спільної сумісної власності майна подружжя, адже придбання майна у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу не створює режиму особистої власності одного з подружжя на дане майно.

13. При цьому, відповідач за первісним позовом не надала достатніх доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності, передбаченої статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), а саме на підтвердження того, що вказані грошові кошти, були передані матір`ю відповідача за первісним позовом останній саме для придбання нею спірної квартири не для проживання її сім`ї, а виключно для її особистих потреб. Крім того, відсутні належні докази щодо зазначеного походження вказаних грошових коштів.

14. Враховуючи наведене, суди вважали, що позивач за первісним позовом надав достатньо доказів, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Ці докази є належними, допустимими та достовірними, а їх взаємний зв`язок у сукупності логічним і таким, що в даному випадку підтверджує презумпції спільної сумісної власності спірної квартири як майна подружжя, та рівності часток кожного з подружжя у такому майні.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

15. 26 січня 2026 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову. 

16. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили у повній мірі розписки, які підтверджують походження коштів для придбання спірної квартири. Кошти для придбання спірної квартири не відносилися до спільного бюджету сім`ї, а були подаровані матір`ю ОСОБА_2 з метою подальшої купівлі квартири. Такі кошти матір ОСОБА_2 зберігала у ОСОБА_4 , який підтвердив це під час розгляду справи. Також свідок підтвердив, що кошти були на збереженні саме у нього та подаровані ОСОБА_2 на придбання квартири. Крім того, у спірній квартирі ОСОБА_1 жодного дня не прожив, оскільки знав, що квартира належить матерів ОСОБА_2 .

17.  ОСОБА_1 був присутній під час підписання договору завдатку від 11 травня 2021 року та обізнаний про те, що спірна квартира куплена за особисті кошти матерів ОСОБА_2 . Також ОСОБА_1 жодного разу не сплачував комунальні послуги, послуги на утримання квартири та прибудинкової території, податки та збори. 

18. Матір ОСОБА_2 - ОСОБА_5 фактично подарувала своїй дочці гроші в розмірі 25 000,00 євро на придбання спірної квартири, проте суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наведене та не з`ясували джерело походження коштів, за які було придбано спірну квартиру. 

19. На момент державної реєстрації права власності на спірну квартиру відповідач за первісним позовом не працювала, оскільки перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, позивач за первісним позовом також не мав постійного місця роботи та не мав коштів для придбання квартири, жодних заощаджень у подружжя не було. 

20. Розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у сумі 10 000,00 грн є завищеним, оскільки ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ломничук Ю. Ю. жодного разу не були присутні під час розгляду справи в суді. 

21. 08 червня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Оробець І. В., засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просять касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

22. Відзив мотивовано тим, що надані ОСОБА_2 розписки від 01 вересня 2018 року, від 01 грудня 2020 року та 11 травня 2021 року не є належними доказами у справі та не підтверджують купівлю ОСОБА_2 спірної квартири за її особисті кошти, оскільки не свідчать про те, що саме ці кошти були використанні нею для придбання спірної квартири, а відтак презумпція права спільної сумісної власності не спростована. 

23. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказав на те, що матір ОСОБА_2 передала йому грошові кошти для їх зберігання, маючи на меті купити за ці кошти в подальшому квартиру саме для сім`ї її дочки, тобто сторін у справі. Свідок також ствердив, що станом на 2021 рік, в якому була придбана квартира, сторони проживали разом однією сім`єю та їх відносини юридично та фактично існували. Отже, вказані кошти, за твердженням свідка ОСОБА_4 , були спрямовані на придбання майна для сім`ї, до якої входили обидві сторони. 

24. Відповідач за первісним позовом не надала належних доказів, які спростовують презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, оскільки не доведено належними та допустимими доказами того факту, що квартиру було придбано за її особисті кошти. 

Провадження у суді касаційної інстанції

25. Верховний Суд ухвалою від 27 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

26. У травні 2026 року матеріали цивільної справи № 346/2047/24 надійшли до Верховного Суду. 

27. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15, постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 755/4532/21 [пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)].

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

28. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 11 травня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір завдатку, за умовами якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 773 190,00 грн, що було еквівалентно 28 116,00 доларам США станом на день укладення цього договору, а ОСОБА_3 зобов`язався оформити всі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м (т. 1 а. с. 46). 

29. Відповідно до даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 374562833 від 16 квітня 2024 року та довідки від 12 травня 2021 року (без номеру), виданої головою Обслуговуючого кооперативу «Стефаника» ОСОБА_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 14 травня 2021 року (т. 1 а. с. 9, 10).

30. Рішенням Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року у справі № 346/4622/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 вересня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 476, розірвано (т. 1 а. с. 14, 15). 

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

31. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

32. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

33. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

34. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

35. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

36. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).

37. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (див. постанову Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 707/1359/16-ц).

38. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

39. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

40. Згідно зі статтею 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

41. Встановивши, що спірна квартира придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

42. У справі встановлено, що згідно з розписками, складеними 01 вересня 2018 року, 01 грудня 2020 року та 11 травня 2021 року, ОСОБА_4 отримав 01 вересня 2018 року від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 12 000,00 євро та 01 грудня 2020 року - грошові кошти в розмірі 13 000,00 євро. Крім того, 11 травня 2021 року ОСОБА_4 за погодженням з ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 25 000,00 євро, отримані ним на підставі вказаних розписок (т. 1 а. с. 102-104).

43. Суди попередніх інстанцій надали належну оцінку зазначеним розпискам та обґрунтовано вказали, що такі докази не підтверджують того, що грошові кошти були передані матір`ю ОСОБА_2 саме для придбання останньою спірної квартири для її особистих потреб. 

44. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили посилання ОСОБА_2 на те, що спірна квартира придбана за кошти її матері, а тому є її особистою приватною власністю, оскільки факт сплати коштів родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному із подружжя.

45. Крім того, вказане не спростовує презумпції права спільної сумісної власності подружжя на вказану квартиру, оскільки матеріали справи не містять договору дарування коштів чи іншого договору, які б підтверджували право особистої приватної власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно. 

46. Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 квітня 2021 року у справі № 695/2112/16-ц, від 31 травня 2022 року у справі № 607/2297/20, від 19 лютого 2026 року у справі № 643/10796/23, від 20 травня 2026 року у справі № 363/6676/23. 

47. Отже, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відсутність підстав вважати, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 .

48. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15, постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 755/4532/21, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначених заявником справах та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними. 

49. Так, у справі № 554/8023/15 суди встановили, що під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу придбано транспортний засіб, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З`ясувавши, що відповідач відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивача, суди стягнули з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки його ринкової вартості на момент продажу.

50. У справі № 755/4532/21 суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд апеляційної інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, установивши, що спірна квартира придбана 16 листопада 2016 року, тобто через місяць після укладення шлюбу, а машиномісце - 27 лютого 2017 року, тобто через чотири місяці після укладення шлюбу, не встановив достовірно, за рахунок яких коштів було придбано спірне нерухоме майно.

51. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

52. Посилання заявника на загальні висновки у відповідних постановах Верховного Суду не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу 

53. Згідно з частиною першою, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

54. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

55. Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

56. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

57. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

58. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

59. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
60. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

61. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

62. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

63. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

64. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

65. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

66. З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором про надання правової допомоги від 24 вересня 2021 року адвокат Ломничук Ю. Ю. надавав професійну правничу допомогу ОСОБА_1 . 

67. Відповідно до акта виконаних робіт від 22 квітня 2024 року № 56 адвокат Ломничук Ю. Ю. надав ОСОБА_1 наступні види професійної правничої допомоги:

- вивчення та аналіз наданих клієнтом документів;
- пошук релевантної судової практики;
- отримання та формування документів, необхідних для подання позовної заяви;
- виготовлення позовної заяви та оформлення позовної заяви з додатками у відповідності до вимог ЦПК України;
- представництво інтересів в суді першої інстанції незалежно від кількісної участі в судових засіданнях.

Загальна вартість наданих послуг (виконаних робіт) становить 25 000,00 грн (т. 1 а. с. 30, 31).

68. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принцип розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, взявши до уваги, що розгляд справи відбувався ОСОБА_1 та його адвоката Ломничука Ю. Ю., дійшов правильного висновку стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн.

69. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

70. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

71. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

72. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення −без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

73. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

74. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко 

Є. В. Петров