ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5477/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №11781/19822 від 28.04.2025, про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 , з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері - ОСОБА_2 - із числа осіб з інвалідністю І групи.
Під час розгляду справи суд 
В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою від 11.05.2026 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників. 

Аргументи учасників справи
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що під час проходження військової служби позивачу ОСОБА_1 від матері, ОСОБА_2 стало відомо, що 06.12.2024 його брат ОСОБА_3 перестав здійснювати догляд за матір`ю та оформив її до будинку пристарілих людей "Довіра". Вказана обставина підтверджується копією довідки від 06.06.2025, яка видана будинком пристарілих людей "Довіра" згідно з якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на проживанні в будинку для людей похилого віку "Довіра" з 06.12.2024 по 13.05.2025 на підставі договору №54 від 06.12.2024.
Через деякий час брат позивача ОСОБА_3 взагалі відмовився від здійснення догляду за їх непрацездатною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку із неможливістю здійснювати повноцінний догляд. Вказана обставина підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 11.04.2025, яка зареєстрована в реєстрі за № 343. У зв`язку з тим, що син ОСОБА_3 відмовився від здійснення догляду, мати позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 нотаріально посвідчила заяву від 09.05.2025, відповідно до якої вона обрала старшого сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особу для її утримання (догляду) з числа членів його сім`ї першого ступеня споріднення.
Позивачем, ОСОБА_1 , 18.04.2025 командиру роти наземних роботизованих комплексів військової частини НОМЕР_1 надано рапорт щодо клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби та лав Збройних Сил України, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю першої групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого споріднення.
Відповідачем опрацьовано поданий позивачем рапорт та листом №1781/19822 від 28.04.2025, який позивач отримав 02.06.2025, повідомлено про відсутність підстав для задоволення рапорту від 18.04.2025 та вказано, що до рапорту позивачем не долучено документів, що підтверджують відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати матір ОСОБА_2 , зокрема, акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, іншого документу, що підтверджує відсутність у матері інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
26.05.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування такої позиції представник відповідача вказав, що до рапорту ОСОБА_1 від 24.04.2026 був долучений акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, складений 23.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі – Акт). Згідно з даними, зазначеними в Акті, у матері військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом І групи довічно, окрім ОСОБА_1 також наявна ще одна особа першого ступеня споріднення – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначене також підтверджується долученою до рапорту нотаріально оформленою заявою ОСОБА_3 , посвідченою 11.04.2025 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок С.І., зареєстрованою в реєстрі за №343, а також копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.11.1985.
На думку військової частини НОМЕР_1 факт оформлення ОСОБА_3 заяви в нотаріальній формі про відсутність у нього "змоги здійснювати повноцінний догляд за своєю непрацездатною матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 " не свідчить про об`єктивну неможливість здійснення ним догляду за матір`ю у розумінні положень статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Оформлення зазначеної заяви ОСОБА_3 є наслідком його особистого волевиявлення та не може автоматично ототожнюватися з юридичною та/або фактичною відсутністю можливості виконання сімейного обов`язку щодо догляду за матір`ю.
Вищезгадана заява ОСОБА_3 про відмову від здійснення догляду за своєю непрацездатною матір`ю ОСОБА_2 не містить жодної інформації щодо об`єктивних причин такої відмови.
Таким чином, представник відповідача стверджував, що у позивача відсутні підстави для звільнення з військової служби, передбачені абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", про що його повідомлено шляхом надання письмової відповіді за № 1781/23027 від 30.04.2026.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом
Позивач, старший сержант ОСОБА_1 з 02.09.2022 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 (Третя окрема штурмова бригада), що підтверджується копією довідки форми 5 № 1964 від 13.01.2025.
ОСОБА_1 подано рапорт вх. №14966-в від 27.04.2026 про звільнення його з військової служби та лав Збройних Сил України, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю першої групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого споріднення /а.с. 23/.
До рапорту позивачем додано:
копію паспорта, рнокпп ОСОБА_1 /а.с. 24/, 
копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 /а.с. 25/, 
Копію паспорта та рнокпп ОСОБА_2 /а.с. 29/, 
копію довідки МСЕК видану на м`я ОСОБА_2 /а.с. 27, зворотній бік -28/, 
копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого № 7714 /а.с. 28, зворотній бік/,
копію висновку про наявність порушень організму про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі /а.с. 27/; 
копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 /а.с. 28, зворотній бік/, 
заяву ОСОБА_1 про відмову від здійснення догляду та підтвердження відсутності інших осіб, які б мали змогу здійснювати догляд /а.с. 25, зворотній бік/.
За наслідками розгляду рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 рішенням від 30.04.2026 №1781/23027 старшому сержанту ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні рапорту /а.с. 31-32/.
Підстави: 
наявність у ОСОБА_2 іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення, який зобов`язаний здійснювати постійний догляд - сина ОСОБА_3 ; 
у висновку №5/7 форми 080-4/0 КНП "Бориспільський МЦПМСД" зазначено що він виданий 05.02.2025 і дійсний до 05.02.2026, натомість в акті обстеження сімейного стану ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23.05.2025 зазначено, що висновок "5/7 форми 080-4% КНП "Бориспільський МЦПМСД" виданий 05.02.2026. 
За таких обставин відповідач зазначив, що рапорт про звільнення з військової служби на даний момент не підлягає до задоволення у зв`язку з відсутністю необхідних підстав та недостовірної інформації в окремих доданих документах. 
Вважаючи відмову у звільненні з військової служби від 30.04.2026 №1781/23027 протиправною, позивач звернувся до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. 
У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Висновки щодо правозастосування
Предметом цього позову є відмова військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю 1 групи, яка потребує постійного стороннього догляду.
Фактично спір між сторонами виник щодо вірного тлумачення та застосування підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у співвідношенні з частиною дванадцятою статті 26 цього ж Закону.
ОСОБА_1 
1) є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 
2) має матір із числа осіб з інвалідністю 1 групи, що підтверджується довідкою МСЕК; яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою МСЕК, що є підставою для звільнення з військової служби за даних умов; 
3) не бажає продовжувати військову службу, про що подав рапорт.
При цьому, помилкове зазначення в акті обстеження сімейного стану ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23.05.2025 про те, що висновок "5/7 форми 080-4% КНП "Бориспільський МЦПМСД" виданий 05.02.2026, замість 05.02.2025 є очевидною опискою та не спростовує факту потреби ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді, адже про це прямо вказано у довідці МСЕК від 24.04.2023 серії АВ №1062937, виданій довічно /а.с. 27, зворотній бік/. 
Тож фактично, єдиною підставою для відмови у задоволенні рапорту слугував висновок відповідача про те, що під час розгляду рапорту було встановлено, що ОСОБА_2 має іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення, який зобов`язаний здійснювати постійний догляд - сина ОСОБА_3 .
Оцінюючи це твердження відповідача, суд зазначає таке. 
Підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби, визначена п.п. "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII таким чином: "Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (ч. 4): під час дії воєнного стану (п.2) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (п.п. "г"). 
Частина 12 ст. 26 цього ж Закону, у свою чергу, розкриває перелік сімейних обставин або інших поважних причин.
Відповідно до вказаної норми, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:
п. 3) під час дії воєнного стану:
-військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
-військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
-перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;
-військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;
-військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;
-виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;
-утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
-виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;
-необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
-необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;
-необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
-необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
-у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;
-якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
-якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).
Звертаючись з рапортом про звільнення з військової служби, позивач ОСОБА_1 посилався на сімейні обставини у вигляді необхідності здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю I групи. 
Суд зазначає, що як на дату звернення ОСОБА_1 з рапортом про звільнення, так і на дату розгляду цієї справи судом, абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону містив вказівку на умову його застосування - "за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи".
В обставинах цієї справи саме питання відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеню споріднення стало ключовим питанням спору.
Так, відповідач вмотивував свою відмову у звільненні ОСОБА_5 зі служби тим, що під час розгляду рапорту було встановлено, що старший сержант ОСОБА_1 має рідного брата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, відповідач виходив з незастосовності абзацу 13 п.3 ч. 12 ст.26 Закону №2232-XII: вважав наявним члена сім`ї першого ступеню спорідненості.
Позивач, у свою чергу, попри формальну наявність члена сім`ї першого ступеня, наполягав на тому, що фактична можливість брата здійснювати догляд за його матір`ю-інвалідом відсутня. Вказував на те, що ОСОБА_3 відмовився здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується його нотаріально завіреною відмовою від 11.04.2025 /а.с. 25, зворотній бік/.

В акті обстеження сімейного стану від 23.05.2025 на запит командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.04.2025 №1781/18897 комісією встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є єдиною особою першого та другого ступеня споріднення, яка фактично може здійснювати догляд за його матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, яка є інвалідом 1-Б групи довічно та потребує постійного стороннього догляду /а.с. 30/.
Однак, зазначений акт обстеження сімейного стану відповідачем не враховано, навпаки, підставою для відмови в задоволенні рапорту слугували висновки, протилежні встановленим в акті.
Додатково, позивачем залучено до матеріалів справи довідку ФОП ОСОБА_6 від 06.06.2025 про те, що ОСОБА_2 перебувала на проживанні в будинку для людей похилого віку "Довіра" з 06.12.2024 по 13.05.2025 на підставі договору від 06.12.2024 №54. Оплату здійснював ОСОБА_3 /а.с. 14/. 
Отже, ОСОБА_3 помістив свою матір ОСОБА_2 до будинку людей похилого віку, яка у період з 06.12.2024 по 13.05.2025 перебувала в цьому закладі, а з 11.04.2025 взагалі відмовився від обов`язків здійснення догляду за своєю матір`ю, про що свідчить нотаріально завірена заява. 
Не заперечуючи твердження ВЧ НОМЕР_1 про те, що син ОСОБА_1 не може відмовлятися від догляду за матір`ю – ОСОБА_2 та зобов`язаний здійснювати постійний догляд за такою людиною в силу вимог закону, суд зазначає, що механізму примусити сина ОСОБА_1 здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 наразі немає. Однак, ОСОБА_2 вже зараз потребує постійного стороннього догляду. 
Тому, суд погоджується з позицією позивача щодо того, що наявні у адміністративній справі відомості про інших членів сім`ї першого та другого ступеню спорідненості вказують на їх фактичну неможливість здійснювати догляд за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_2 . 
З урахуванням обставин спору у цій справі суд зазначає, що вищенаведена норма права (абз.13 п. 3 ч. 2 ст. 26 Закону) не розкриває змісту поняття "відсутності інших членів сім`ї": чи йдеться про відсутність у юридичному сенсі, зокрема за даними Єдиного демографічного реєстру, чи про відсутність фактичну.
Відповідно, внаслідок нечіткості закону суд повинен вдатися до тлумачення цієї норми.
Таке тлумачення суд здійснює з урахуванням правової позиції Верховного Суду у аналогічній справі, що висловлена у постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 380/16966/24.
У згаданій постанові Верховний Суд, застосовуючи цю ж саму норму закону, протлумачив її наступним чином: (пункт 61) "Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2232-XII.
(95) Абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 цього Закону № 2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю I групи. При цьому така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини, зокрема в зв`язку з особливостями проходження військової служби, не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, застосовуючи викладене вище тлумачення закону, суд в цій справі приходить до висновку, що матеріалами адміністративної справи підтверджена фактична відсутність членів сім`ї особи з інвалідністю І групи ОСОБА_2 , матері військовослужбовця ОСОБА_1 , які були б фактично здатні здійснювати догляд за нею. 
А тому норма, передбачена абзацом 13 пункту 3 частини 2 статті 26 Закону №2232-XII, застосовна щодо позивача, тому відповідач при розгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення, повинен був його рапорт задовольнити, вказану норму застосувавши. 
Суд за наслідками розгляду цієї справи підтверджує, що ОСОБА_1 має передбачену законом підставу для звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.
Тому відповідач, за наслідками повторного розгляду рапорту ОСОБА_1 , прийняв протиправне рішення про відмову у звільненні.
Відтак, слід визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2026 №1781/23027 про розгляд рапорту про звільнення з військової служби, яким відмовлено у звільненні з військової служби ОСОБА_1 .
Крім того, як наслідок, обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку, про необхідність зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Розподіл судових витрат
Позивач звільнений від сплати судового збору. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2026 №1781/23027 про розгляд рапорту про звільнення з військової служби, яким відмовлено у звільненні з військової служби ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	І.С. Шевяков