ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10849/26	Головуючий у 1-й інстанції Царук І.М. 	
Провадження № 33/817/397/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ст.124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Янчишина В.Й. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови, 06.05.2026 о 21 год. 20 хв. в м. Тернопіль по вул. Чернівецька, 50, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки та моделі «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки та моделі «Nissan Juke», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги пунктів 2.3. б), 12.1., 13.3. Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Янчишин В.Й. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2026 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що: 
суд першої інстанції неправомірно вийшов за межі змісту протоколу, оскільки в ньому відсутні відомості про конкретний транспортний засіб, якому нібито завдано шкоди, а також не ідентифіковано належним чином потерпілого автомобіля. Натомість суд у постанові встановив факт зіткнення з автомобілем Nissan Juke, який у протоколі взагалі не згадується, що є істотним порушенням меж обвинувачення та вимог КУпАП;
у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди винен водій іншого автомобіля - ОСОБА_2 , оскільки саме вона не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів; 
у діях ОСОБА_1 відсутнє порушення вимог щодо вибору безпечної швидкості, оскільки вона рухалася в межах проїзної частини, не втрачала керованості транспортним засобом і своєчасно зупинилася після зіткнення;
пункт 13.3 ПДР не може бути застосований до дій ОСОБА_1 , оскільки вона не здійснювала обгін, випередження або виїзд на зустрічну смугу. Натомість саме інший водій, керуючи Nissan Juke, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що і спричинило зіткнення транспортних засобів;
схема ДТП містить арифметичні невідповідності щодо ширини проїзної частини та габаритів транспортних засобів, у зв`язку з чим вона не може відображати реальну дорожню обстановку. Також, розрахунки взаємного розташування автомобілів фізично не можуть відповідати заявленим параметрам дороги;
схема ДТП складена з порушеннями, не підписана ОСОБА_1 та не відповідає фактичним обставинам;
рапорт працівника поліції не є належним і допустимим доказом, оскільки відображає лише суб`єктивну думку посадової особи;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи її захисника - адвоката Янчишина В.Й., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати постанову, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Пунктом 2.3. ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
Пунктом 12.1. ПДР України передбачено, щоПунктом 2.3. ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
Пунктом 13.3. ПДР України передбачено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. 
Апеляційний суд вважає, що висновок судді місцевого суду про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3.б, 12.1 та 13.3 ПДР знаходяться в причинно - наслідковому зв`язку з подією ДТП та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №659112 від 06.05.2026; схемі місця ДТП від 06.05.2026; письмових поясненнях ОСОБА_2 від 06.05.2026 та ОСОБА_1 від 07.05.2026р.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з дотриманням Правил дорожнього руху є безпідставними, так як вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
В ході судового розгляду було встановлено, що водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3.б, 12.1 та п.13.3 Правил дорожнього руху.
Пунктом 2.3. ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
Пунктом 12.1. ПДР України передбачено, щоПунктом 2.3. ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
Пунктом 13.3. ПДР України передбачено, що під час зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. 
Наявні в цій справі та досліджені в ході судового і апеляційного розгляду докази беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_1 06 травня 2026 року о 21 год. 20 хв. в м. Тернопіль по вул. Чернівецька, 50, керуючи транспортним засобом марки та моделі «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки та моделі «Nissan Juke», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги пунктів 2.3. б), 12.1., 13.3. Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. 
За таких обставин, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 порушень вказаних вимог ПДР і як наслідок складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є правильним.
Доводи апелянта про те, що у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди винен водій іншого автомобіля - ОСОБА_2 , оскільки саме вона не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів є безпідставними, оскільки спростовуються об`єктивними даними схеми наслідків ДТП та наданими сторонами результатами фотофіксації розташування автомобілів після ДТП, з яких видно, що автомобіль ОСОБА_1 був розташований на автодорозі на значній відстані від правого в напрямку руху її автомобіля краю проїзної частини. 
Твердження апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про конкретний транспортний засіб, якому нібито завдано шкоди, а також не ідентифіковано належним чином потерпілого автомобіля, було предметом дослідження суду першої інстанції і в оскарженій постанові суду отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Зокрема, суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність у вказаному протоколі відомостей про те, яким саме транспортним засобам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 травня 2026 року о 21 год. 20 хв. в м. Тернопіль по вул. Чернівецька, 50, спричинено механічні пошкодження, вказаних висновків не спростовує, з огляду на наявність такої інформації у доданих до протоколу матеріалах, в тому числі у схемі місця ДТП від 06 травня 2026 року, яка є невід`ємним додатком до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Таким чином, суд першої інстанції не здійснював пошук додаткових доказів, а встановив фактичні обставини правопорушення, яке ставилось в провину ОСОБА_1 , виключно на підставі наданих поліцією матеріалів. 
Доводи апеляційної скарги про те, що схема місця дорожньо-транспортної пригоди містить арифметичні невідповідності щодо ширини проїзної частини та габаритів транспортних засобів, у зв`язку з чим не може відображати реальну дорожню обстановку, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів справи, наведені апелянтом розрахунки ґрунтуються виключно на його власному тлумаченні відображених на схемі відстаней та технічних характеристик транспортних засобів і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта чи спеціаліста. Самі по собі припущення щодо можливих арифметичних розбіжностей не спростовують зафіксованих у схемі обставин та не свідчать про її недостовірність.
Крім того, схема місця ДТП не є єдиним доказом у справі, а підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Судом першої інстанції обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені не лише на підставі схеми, а й з урахуванням протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень учасників пригоди, фотоматеріалів та відеозапису з камер вуличного спостереження, дані яких узгоджуються між собою, детально проаналізовані в оскарженій постанові та в сукупності підтверджують правильність висновку про порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху.
Твердження апелянта про те, що рапорт працівника поліції не є належним і допустимим доказом, оскільки відображає лише суб`єктивну думку посадової особи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки висновки суду в оскарженій постанові обґрунтовані сукупністю інших доказів, в тому числі об`єктивними даними долученого до протоколу відеозапису.
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Янчишина В.Й. - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя