РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2026 року | справа № 580/5414/26
| м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/5414/26 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
22.05.2026 вх.№27755/26 представник Позивача — адвокат Шевченко Дмитро Валерійович у позовній заяві просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про ОСОБА_1 як про особу, яка перебуває у статусі військовозобов`язаного та як про особу, яка перебуває у статусі не військовозобов`язаного (абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 (мобілізація) які призвані чи прийняті на військову службу).
- визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка оформлена довідкою № 2026-0506-2237-4567-0 від 06.05.2026;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.05.2026 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період в частині призову на військову службу та направлення ОСОБА_1 , для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості до єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та Єдиного державного реєстру призовників, резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 до військової служби;
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.05.2026 №131 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та звільнити з військової служби.
Згідно із ухвалою від 07.07.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку (ч.1 ст.258 КАС України). Відповідно до ч. 2. ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, зміст якої відповідає змісту ч. 4 ст. 12 КАС України. У разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється (ч.4 ст.229 КАС України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновки Верховного Суду України у справі №800/301/16). ВПВС у справі № 990/150/23 у п.28 постанови зазначає: реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 5 КАС України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту; п.43 - формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням КАС України. Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/7310/19 (ЄДРСР 94394125) зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Позивач не обгрунтував підстав для об`єднання вимог до різних відповідачів під час обрання способу захисту і не зазначив про зміст і характер порушеного права кожним із обраних відповідачів.
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
В обгрунтуванні позивач зазначив, що постановою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленого довідкою від 04.05.2022 №16/3, Позивач визнаний непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку, про що у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_6 у графі №14 зроблена відмітка про виключення з військового обліку. 06.05.2026 ОСОБА_1 доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення та перевірки даних для проходження повторного «експрес» ВЛК. Під час проходження повторного «експрес» ВЛК, членами ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 порушене (на думку Позивача) Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402, не взято до уваги захворювання, незважаючи на медичні документи. За результатами «експрес» дослідження стану здоров`я ОСОБА_1 постановою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , оформленого довідкою від 06.05.2026 №2026-0506-2237-4567-0 ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах логістики, зв`язку. Незважаючи на виключення Позивача із військового обліку та відсутність у Позивача внаслідок цього статусу військовозобов`язаного, ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно взятий на військовий облік Позивача та мобілізований до Збройних Сил України, про що виданий наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.05.2026. Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.05.2026 №131 (п. 3) Позивач призначений на посаду водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_3 за штатом воєнного часу, ВОС - 790037А/796 та з 07.05.2026 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення. Позивач вважає дії первинні ІНФОРМАЦІЯ_4 , Військової частини НОМЕР_3 неправомірними та такими, що порушують права (без конкретизації), оскільки оскаржувані дії Відповідачів не ґрунтуються на правильному застосуванні норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказу Міністра оборони України 14.08.2008 №402, яким затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 та вчинені без урахування всіх фактичних обставин та наданих Позивачем документів.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧІВ
Відповідачі правом на подачу відзиву не скористались. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктами владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. 
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
06.05.2026 ОСОБА_1 повідомив про доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення та перевірки даних для проходження повторного ВЛК, за результатами якого постановою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , оформленого довідкою від 06.05.2026, ОСОБА_1 №2026-0506-2237-4567-0 визнаний придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах логістики, зв`язку. ІНФОРМАЦІЯ_5 взятий на військовий облік Позивача та мобілізований до Збройних Сил України, про що виданий наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.05.2026. 
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.05.2026 №131 (п. 3) Позивач призначений на посаду водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_3 за штатом воєнного часу, ВОС - 790037А/796 та з 07.05.2026 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Позивач вважає дії Відповідачів протиправними, тому звернувся до суду із адміністративним позовом, проте без обгрунтування змісту і характеру порушеного права кожним із обраних відповідачів та без надання доказів оскаження постанови ВЛК в установленому порядку.
Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши повідомлені доводи, аргументи учасників щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити з огляду на таке.
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний. Згідно із ч.5 ст.33 Закону №2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться у порядку, встановленому КМУ. Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ч.1 ст. 34 Закону № 2232-ХІІ). Відповідно до ч.6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ п.2 - взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних: які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; п.3-призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік. У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; п.6 - виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку (стаття 37 із змінами, внесеними згідно із Законами № 1254-VI від 14.04.2009, № 2926-VI від 13.01.2011, № 3353-VI від 12.05.2011, № 5404-VI від 02.10.2012, № 406-VII від 04.07.2013, № 589-VII від 19.09.2013, № 1275-VII від 20.05.2014, № 1634-VII від 12.08.2014, № 116-VIII від 15.01.2015, № 267-VIII від 19.03.2015, № 901-VIII від 23.12.2015, № 440-IX від 14.01.2020; в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021; із змінами, внесеними згідно із Законами № 1150-IX від 28.01.2021, № 1417-IX від 27.04.2021, № 1871-IX від 05.11.2021, № 2995-IX від 21.03.2023, № 3621-IX від 21.03.2024; в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024) в редакції станом на 10.05.2025.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що у подальшому продовжений та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Відповідно до п. 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 № 154, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення у межах своїх повноважень адміністрування та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні ТЦК та СП), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 16.03.2017 №1951-VIII “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” (далі - Закон №1951-VIII) Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (ч.1 ст.2 Закону №1951-VIII). Держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру (ч.1 ст.5 Закону №1951-VIII). Відповідно ч.5 ст. 5 Закону №1951-VIII органами адміністрування Реєстру у межах своїх повноважень є: територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Відповідно ч.6 ст. 5 Закону №1951-VIII органи адміністрування Реєстру: 1) здійснюють аналітичну обробку даних; 2) забезпечують взаємодію щодо ведення Реєстру, контролюють повноту, відповідність та своєчасність внесення інформації, наданої державними органами, контролюють виконання рішень Держателя та розпорядника Реєстру. Орган адміністрування Реєстру має доступ до статистичних відомостей Реєстру; 3) забезпечують зберігання та резервування бази даних Реєстру, контроль за її цілісністю, дотриманням вимог законодавства та Порядку ведення Реєстру, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 4) організовують підготовку та підвищення кваліфікації персоналу підпорядкованого органу адміністрування. Відповідно до ч.8 ст.5 органами ведення Реєстру є Міністерство оборони України, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: відомості про встановлення, зміну групи інвалідності; відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону №1951-VIII призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №1951-VIII ведення Реєстру включає: внесення запису до бази даних Реєстру для взяття на облік або під час відновлення на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних даних.
Кабінет Міністрів України на виконання ч.5 ст.33 Закону №2232-ХІІ затвердив Порядок організації ведення військового обліку військовозобов`язаних, призовників та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487), п.2 - військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави, що полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Головною вимогою до системи військового обліку є постійне забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників і військовозобов`язаних (п.6 Порядку №1487). Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону №1951-VIII (п.20 Порядку №1487). Відповідно до п.79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, з-поміж іншого: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують взаємодію з державними органами, підприємствами, установами та організаціями щодо строків та способів звіряння даних списків персонального військового обліку та карток первинного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також їх оповіщення; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, що містяться в них; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують архівно-довідкову роботу з питань військового обліку; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п.1 ч.1 ст.2 Закону України “Про адміністративну процедуру” від 17 лютого 2022 року № 2073-IX). У науково-практичному коментарі до Закону України “Про адміністративну процедуру” зазначено: принципи добросовісності та розсудливості корелюються насамперед з п.5 та п.6 частини 2 ст.2 КАС України як критеріями для оцінки правомірності рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.19 КАС України у спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (пункт 9 частини першої статті 19 із змінами, внесеними згідно із Законом № 4170-IX від 19.12.2024).
Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого поданий позов.
У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 вказано: протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України). 
Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.
Рішення, яке приймається суб`єктом владних повноважень у межах дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає усім критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України (висновки ВС у справі №380/13558/21).
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону № 2232-XII). Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (ч.10 ст.1 Закону № 2232-XII).
Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800 (далі - Положення №402). Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до пункту 1.3 глави 1 розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема : добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я. Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, що дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, у мирний та воєнний час.
Згідно із пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, що надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації (пункт 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402). Згідно з пункту 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби. Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я. Згідно з пунктом 3.5 глави 3 розділу ІІ Положення №402 військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 “Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування”, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 № 661/20974 (далі - форма №025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
1 січня 2025 року набрав чинності Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, критерії встановлення інвалідності, Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи”.
КАС ВС у справі № 638/2723/16-а висновує: вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки. Відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення позивачці групи інвалідності є дискреційними повноваженнями та виключною його компетенцією, а відтак погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні цих позовних вимог з огляду на наявність виключної компетенції органів медико-соціальної експертизи МОЗ України щодо встановлення або невстановлення особі інвалідності. Індивідуальні програми реабілітації позивачки від 03 серпня 2011 року № 722 та від 09 липня 2014 року № 45 не є обов`язковими, а отже не порушують її прав, свобод та інтересів, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Верховний Суд у справі № 160/12235/19 висновує: п.46 - ступінь обмеження життєдіяльності є загальним критерієм як під час встановлення інвалідності, так і під час визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності; п.48 - критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, що призвели до порушення функції органів і систем організму, які, в свою чергу, призвели до обмеження життєдіяльності. Саме ступінь порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності є критеріями встановлення тієї чи іншої групи інвалідності та відсотку втрати працездатності; п.51 - рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії; п.62 - Законом № 875-XІI передбачено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи МОЗ України; п.63 - вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.
Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.
Адміністративний суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі №820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду.
Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.
Суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Обов`язок щодо медичного огляду військовозобов`язаного, вивчення наданих ним документів про перенесені захворювання та визначення придатності до військової служби на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби покладений на ВЛК.
Відповідно до пункту 20.1 глави 20 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні і у своїй роботі керуються Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.
Суд не надає оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК під час застосування ними відповідних методів огляду позивача, проте враховує, що рішення про придатність позивача до військової служби прийняте комісією за результатами медичного огляду позивача колегіально. 
Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує, що згідно з підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України покладається на ЦВЛК, яка має право, зокрема: переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії) Збройних Сил України (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402). 
Позивач не позбавлений права на звернення до ЦВЛК зі мотивованою скаргою з метою ініціювання перегляду спірної постанови у порядку пп. 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402.
Надаючи оцінку твердженню позивача про неправильність визначення ступеню придатності позивача для проходження військової служби суд бере до уваги висновки Верховного Суду щодо перевірки постанов ВЛК лише у межах дотримання процедури прийняття висновку, проте без оцінки змісту медичних документів і перевірки діагнозів.
Вирішуючи спір, суд враховує, що повноваження щодо визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача, його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження належать до повноважень відповідної військово-лікарської комісії. Надання оцінки стану здоров`я позивача та діагнозам, що визначають ступінь придатності до військової служби, не входять до повноважень суду під час вирішення адміністративної справи, а про порушення адміністративної процедури обраним відповідачем у позовній заяві не йдеться, тому суд доходить висновку про достатні підстави для визнання позовних вимог необгрунтованими щодо індивідуального акта і відмовляє у визнанні протиправною та скасування постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка оформлена довідкою № 2026-0506-2237-4567-0 від 06.05.2026 через неправильний спосіб захисту.
У спірних правовідносинах за наявного висновку ВЛК про придатність до військової служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах логістики, зв`язку немає підстав визнавати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про ОСОБА_1 як про особу, яка перебуває у статусі військовозобов`язаного та як про особу, яка перебуває у статусі невійськовозобов`язаного (абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 (мобілізація) які призвані чи прийняті на військову службу), позаяк на час звернення до суду Позивач мав статус військовослужбовця.
Суд не встановив підстав для визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.05.2026 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період в частині призову на військову службу та направлення ОСОБА_1 , для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період, тому у задоволенні вимоги зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості до єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та Єдиного державного реєстру призовників, резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 до військової служби потрібно відмовити.
За наявного висновку ВЛК про придатність немає підстав визнавати протиправним та скасовувати пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.05.2026 №131 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 і потрібно відмовити у задоволенні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_3 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та щодо звільнення з військової служби за відсутності підстав.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Вказуючи про порушення множинності прав (без обгрунтування їх змісту і характеру) ІНФОРМАЦІЯ_3 та Військовою частиною НОМЕР_3 Позивач не повідомив у яке право протиправно втрутився кожен із обраних відповідачів під час заходів з мобілізації та формування інформаційних баз у контексті заявлених позовних вимог щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, позаяк жодні відповідні документи на підтвердження протиправної бездіяльності чи протиправних дій не надані. 
Верховний Суд наголошує (ЄДРСР 80510189, 96669462): дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню адміністративного судочинства. 
Закон України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” 16 березня 2017 року № 1951-VIII не містить покликання на ОБЕРІГ, стаття 2 цього Закону визначає основні завдання реєстру, зокрема ідентифікацію призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян. До основних засад ведення реєстру відносяться обов`язковість та своєчасність внесення до реєстру передбачених відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, повнота та актуалізація відомостей реєстру. Функції з ведення реєстру виконують районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (п.79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487. Механізм внесення змін у разі невідповідності відомостей у військово-обліковому документі відомостям, що містяться у реєстрі, передбачений п. 4 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №559.
Суд у спірних правовідносинах не встановив порушеного права Позивача у контексті здійснення відповідачами проактивних дій щодо військового обліку під час дії режиму воєнного стану та мобілізаційних заходів, тому доходить висновку, що належить відмовити за невстановлення під час розгляду звернення Позивача у зодоволенні вимоги щодо протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не надав актуального висновку щодо непридатності до служби (чи іншого актуального висновку адміністративного органу щодо стану функціонування) та не просив на виконання вимог п.3 ч.1 ст.5 КАС України зобов`язати утриматися від певних дій. 
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 1 першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За результатами касаційного перегляду Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу, скасував рішення Київського окружного адміністративного суду та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду, а справу №320/29761/25 направив на новий розгляд до суду першої інстанції: саме встановлення того, чи була особа знята з військового обліку чи виключена з нього, має вирішальне значення для визначення наявності або відсутності статусу військовозобов`язаного та, відповідно, для оцінки правомірності відображення інформації у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Верховний Суд у червні 2026 року ухвалив постанову у справі № 320/29761/25, зазначивши: ТЦК не може діяти на власний розсуд якщо закон пов`язує конкретну підставу (непридатність) з конкретним наслідком (виключення), ТЦК не має права самовільно змінювати суть цієї дії.
Суд не встановив доказів, не виявив обґрунтованих доводів чи аргументів у позовній заяві та за матеріалами справи, не встановив порушеного права Позивача бути заслуханим і почутим, доходить висновку про достатні підстави для відмови у задоволенні позову, зважаючи на відсутність порушеного права за результатом оцінених доказів, що встановлено під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (подібна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а).
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Враховуючи ст. 139 КАС України підстави для розподілу витрат зі сплати судового збору відсутні.
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 258, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати не потребують розподілу.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.
Копію рішення суду направити сторонам справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];
відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_3 [ АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ]; Військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_2 [ АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ], Військова частина НОМЕР_3 [ АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ].

Суддя | Лариса ТРОФІМОВА