П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 946/1482/26	

Перша інстанція: суддя Присакар О.Я.,
повний текст судового рішення
складено 03.06.2026, м.Ізмаїл
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів – Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови, - 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі – ГУНП) та просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6656087 від 12 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 20400 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначено, що встановлюючи винуватість ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, поліцейські виходили з наявності відеозапису, яким зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ 110557, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Втім, вказані докази не можна визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. З відеозапису обставин події від 12.02.2026 року вбачається, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 під час безпосереднього керування ним транспортним засобом, як цього вимагають положення ч.4 ст.126 КУпАП. Натомість, під час патрулювання вони виявили автомобіль марки ЗАЗ 110557, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у нерухомому стані на узбіччі дороги, біля якого перебував чоловік, якого згодом було встановлено як ОСОБА_1 . Під час первинного огляду транспортного засобу працівники поліції не виявили жодної особи на місці водія. В даному випадку ОСОБА_1 знаходився біля транспортного засобу, оглядаючи його несправність. Надалі працівники поліції почали оформлювати оскаржувану постанову, ігноруючи доводи та пояснення ОСОБА_1 , який категорично заперечував його причетність до керування транспортного засобу та притягнення його до адміністративної відповідальності. Відеозаписами спростовується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ 110557, д.н.з НОМЕР_1 , та зупинки транспортного засобу під його керуванням у процесі руху. Наведене свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП, а саме відсутність спеціального суб`єкта вчинення цього правопорушення - водія транспортного засобу. Крім цього, у працівників Ізмаїльського РВП відсутні повноваження виносити на території міста Ізмаїл постанови про адміністративні правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП, враховуючи функціонування у цьому населеному пункті відділу організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. Функціонування у м.Ізмаїл відділу організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції виключає можливість винесення постанов про адміністративні правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП у цьому населеному пункті працівниками Ізмаїльського РВП. Можливість винесення постанов про адміністративні правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП у м.Ізмаїл не тільки працівниками відділу організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області, а і працівниками Ізмаїльського РВП, суперечить пунктам 1, 3 розділу І Інструкції №1395, якими регламентовано повноваження територіальних підрозділів поліції виносити постанови виключно в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що поліцейським Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Дяковим І.І. була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6656087 від 12.02.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.126 КУпАП, та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.
З вказаної постанови вбачається, що 12.02.2026 року о 18:08:57 в м.Ізмаїл, вул.Коцюбинського кут вул.Гончарова, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 110557, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1. а ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.
Судом також встановлено, що раніше постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2025 року по справі №946/5471/25 що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановою Одеського апеляційного суду від 17.11.2025 року постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишено без змін.
Вважаючи вищевказану постанову відповідача серії ЕНА №6656087 від 12.02.2026 року протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на час винесення оскаржуваної постанови позивач був позбавлений права керування транспортними засобами та не мав законних підстав керувати автомобілем. Також суд зазначив, що з відеозапису вбачається, що транспортний засіб, за кермом якого перебував ОСОБА_1 рухався, останній при цьому перебував за кермом, що спростовує твердження позивача про те, що транспортним засобом він нібито не керував.
Крім того, суд дійшов висновку, що працівники Ізмаїльського РВП під час несення служби перебувають та здійснюють службову діяльність на території міста Ізмаїл. Посилання позивача на те, що наявність у місті Ізмаїлі підрозділу Управління патрульної поліції автоматично виключає повноваження інших територіальних підрозділів поліції щодо реагування на правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, не ґрунтується на вимогах закону.
Суд зазначив, що відповідно до норм діючого законодавства, працівники Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області зобов`язані були відреагувати на повідомлення про можливе вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області діяли в межах наданих законом повноважень, а доводи позивача щодо нібито відсутності компетенції у працівників Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року.
Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно п.1, п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію». поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Відповідно до п.2.1а ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Частиною 2 статті 317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Відповідно до вимог частини 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п.4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Таким чином, розгляд справи у таких випадках проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно із положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як встановлено судами 1-ї та апеляційної інстанцій та не заперечується сторонами по справі, постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2025 року по справі №946/5471/25, залишеною без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 17.11.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Тобто, на час винесення оскаржуваної постанови серії ЕНА №6656087 від 12.02.2026 року позивач був позбавлений права керування транспортними засобами та не мав законних підстав керувати автомобілем.
Разом з тим, з наявного у матеріалах справи відеозапису (файл «Video2026-02-12») вбачається, що 12.02.2026 року о 17:57:59 перед автомобілем поліцейських зафіксовано рух автомобіля, який на 03 секунді відеозапису (17:58:02) повертає праворуч. Після того, як за поворотом його наздоганяє автомобіль поліцейських, відеозаписом о 17:58:12 зафіксовано, як зі сторони водійського місця працюючого автомобіля іде ОСОБА_1 і зупиняється позаду автомобіля.
Крім цього, з відеозапису (файл « 00000_00000020260212175923_0008A») вбачається, що 12.02.2026 року о 18:11:12 ОСОБА_1 пояснює поліцейському, що він ремонтував автомобіль і йому необхідно було сісти та проїхатися.
З наведеного вбачається, що транспортний засіб, за кермом якого перебував позивач, дійсно рухався, останній при цьому перебував за кермом, що спростовує твердження позивача/апелянта про те, що транспортним засобом він нібито не керував.
Більш того, згідно пп.9.9. а ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі вимушеної зупинки на дорозі. При цьому з відеозапису вбачається, що на автомобілі ЗАЗ 110557, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була ввімкнена світлова сигналізація, тобто не підтверджується факт вимушеної зупинки автомобіля в зв`язку з його несправністю.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивач, керувавши транспортним засобом 12.02.2026 року після позбавлення його права керування, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи позивача/апелянта щодо відсутності повноважень працівників Ізмаїльського РВП виносити на території м.Ізмаїл постанови про адміністративні правопорушення, враховуючи наступне.
Відповідно до наказу Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області від 07.01.2025 року №30 «Про розподіл території обслуговування Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області на зони оперативного реагування ГРПП» територію обслуговування Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області розподілено на зони оперативного реагування груп реагування патрульної поліції. Зазначений наказ прийнято на виконання вимог наказу МВС України від 27.04.2020 №357 «Про затвердження Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України».
Відповідно до абзацу 5 пункту 2 розділу І Інструкції «Про затвердження Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України», затвердженої наказом МВС України 27.04.2020 року №357, зона оперативного реагування наряду поліції - територія обслуговування, яка закріплена в системі ІПНП за конкретними нарядами поліції. Зони визначаються керівництвом територіальних органів (підрозділів) поліції та затверджуються наказом.
При цьому, пунктом 1.1 наказу Ізмаїльського РВП №30 від 07.01.2025 року визначено, що зона оперативного реагування №1 включає Ізмаїльську територіальну громаду, до якої входить м.Ізмаїл. Обслуговування зазначеної території здійснюється ВОНС в м.Ізмаїл УПП в Одеській області.
Водночас, сам факт визначення окремої зони оперативного реагування та її обслуговування підрозділом ВОНС в м.Ізмаїл УПП в Одеській області жодним чином не свідчить про позбавлення працівників Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області повноважень щодо реагування на адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.8 Положення про Ізмаїльський РВП ГУНП (додаток 25), затвердженого наказом ГУНП в Одеській області №1737 від 27.09.2022, райвідділ здійснює свої повноваження на території Ізмаїльського району Одеської області, безпосередньо обслуговує Ізмаїльську міську, Суворівську селищну, Саф`янівську сільську територіальні громади. Місцезнаходження райвідділу – м.Ізмаїл, вул.Михайлівська, 27.
Тобто, працівники Ізмаїльського РВП під час несення служби перебувають та здійснюють службову діяльність і на території міста Ізмаїл.
При цьому, думка позивача, що наявність у м.Ізмаїлі підрозділу Управління патрульної поліції автоматично виключає повноваження інших територіальних підрозділів поліції щодо реагування на правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, не ґрунтується на вимогах закону.
За приписами ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, а також регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно рапортів старшого сержанта поліції Дякова І. та старшого лейтенанта поліції Василіогло В. 12.02.2025 біля 18:08 годин під час патрулювання у м.Ізмаїл по вул.Коцюбинського кут вул.Гончарова їм надійшла інформація про те, що водій керує транспортним засобом марки «ЗАЗ 110557», н.з. НОМЕР_1 , з порушенням правил дорожнього руху, а саме будучи позбавленим права керування такими ТЗ. У відповідності до п.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» ними було зупинено ТЗ марки «ЗАЗ 110557», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки документів останнього було встановлено, що водій ОСОБА_1 був позбавлений права керуванням транспортними засобами Ізмаїльським міськрайонним судом постановою від 22.09.2025. В ході подальшої перевірки документів відносно останнього було винесено адміністративну постанову про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП від 12.02.2026 серії ЕНА №665087. Від підпису в складених адміністративних матеріалах та отримання копії постанови ОСОБА_1 відмовився. Дана подія була зафіксована на логістичний пристрій.
Отже, як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, відповідно до норм діючого законодавства працівники Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області були зобов`язані відреагувати на повідомлення про можливе вчинення адміністративного правопорушення в межах своїх повноважень. Тобто, доводи позивача/апелянта щодо відсутності компетенції у працівників Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області є необґрунтованими.
Резюмуючи усе вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач керував транспортним засобом ЗАЗ 110557, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1. а ПДР, то в діях останнього є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Відповідно, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6656087 від 12 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП прийнята відповідно до вимог діючого законодавства у межах повноважень суб`єкта владних повноважень та скасуванню не підлягає.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк