521/1574/26
1-кп/521/1356/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року         м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 
з секретарем – ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12026163470000020 від 06.01.2026 року відносно: 
ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва РФ, громадянина РФ, маючого дозвіл на постійне проживання на території України (посвідка № НОМЕР_1 дійсна до 10.08.2030 року), з вищою освітою, одруженого, не працевлаштованого, неповнолітніх (непрацездатних) осіб на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановою Хаджибейського районного суду м. Одеси справа №521/16971/25 від 13.10.2025 року, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років.
Однак, 06.01.2026 року, о 10 годині 57 хвилин, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Хаджибейського районного суду м. Одеси справа №521/16971/25 від 13.10.2025 року, яка набрала законної сили 24.10.2025 року, будучи ознайомлений із нею належним чином, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, при цьому маючи реальну можливість її виконувати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до положень якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенню суду, керував транспортним засобом марки «ТОЙОТА», моделі «ПРІУС» та рухався по вулиці Мечникова, поблизу будинку № 122 в м. Одесі та був зупинений працівниками УПП в Одеській області, для перевірки документів в ході якої було встановлено, що ОСОБА_5 , раніше був позбавлений права керування транспортними засобами.
Таким чином ОСОБА_5 , всупереч постанови Хаджибейського районного суду м. Одеси справа №521/16971/25 від 13.10.2025 року, яка набрала законної сили 24.10.2025 року, керував транспортним засобом, що свідчить про умисне невиконання ним вищевказаного судового рішення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 382 КК України, визнав повністю та беззаперечно, кваліфікацію своїх дій не оспорював та надав показання, які за своїм змістом аналогічні фактичним обставинам, що вказані в обвинувальному акті, а саме те, що на початку січня цього року (2026 року), він, будучи особою, яку позбавлено права керування транспортним засобом, керував власним транспортним засобом поки не був зупинений співробітниками поліції. Свої дії піддав критичній оцінці, у скоєному щиро розкаявся, висловив жаль. Крім цього, вважав недоцільним дослідження доказів, оскільки не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією своїх діянь. Зазначив, що невиконав судове рішення та керував транспортним засобом через необхідність отримання доходу на потреби сім`ї. Запевнив суд, що розуміє, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. Окрім цього, обвинувачений, з урахуванням свого щирого каяття, просив суд звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на певний строк.
Прокурор, у зв`язку з беззаперечним визнанням обвинуваченим своєї вини під час судового розгляду, просила обмежитись лише допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо усіх інших обставин, оскільки вони не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
На підставі викладеного, за згодою учасників провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення та запевнили суд у тому, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, суд, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Під час допиту обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що саме він, за викладених в обвинувальному акті обставин, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, зважаючи на викладене та те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, і беззаперечно визнав свою вину, суд вважає доведеним пред`явлене йому обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; особу ОСОБА_5 , його вік (59 років); соціальне положення (одружений, неповнолітніх дітей не має, працездатний, проте не працюючий, раніше не судимий); стан здоров`я (особа осудна, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває); повністю визнає вину у вчиненому у даному провадженні, має обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття) та не має обставин, що обтяжують покарання.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню обвинуваченим інших (нових) кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про його особу, промову прокурора в судових дебатах, яка вважала, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто без його ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, а саме у виді позбавлення волі, з подальшим звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що призначене покарання та спосіб його виконання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у даному провадженні відсутні.
Речові докази у даному провадженні відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Враховуючи особу ОСОБА_5 та приймаючи до уваги призначене йому покарання та спосіб його виконання, суд вважає необхідним до набрання цим вироком законної сили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язанням та покласти на нього певні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок строку відбування покарання з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
До набрання цим вироком законної сили застосувати відносно  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатись за межі міста Одеси, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати до суду за першою вимогою. 
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1