ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/2396/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів: Стефанів Т.В., Кучеренко О.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 по справі 904/2396/26 (суддя Назаренко Н.Г.)
за позовом Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, м. Павлоград, Дніпропетровська область, в інтересах держави в особі:
позивача-1: Павлоградської міської ради, м. Павлоград, Дніпропетровська область,
позивача-2: Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради, м. Павлоград, Дніпропетровська область
до фізичної особи-підприємця Крупського Костянтина Вікторовича, с. Малоолександрівка, Павлоградський район, Дніпропетровська область
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення штрафних санкцій
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Павлоградської міської ради та Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради, звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Крупського Костянтина Вікторовича, в якій просить суд:
1. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 25.09.2025 до договору №165 від 02.07.2025, укладену між Управлінням комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради та фізичною особою-підприємцем Крупським Костянтином Вікторовичем.
2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 29.10.2025 до договору №165 від 02.07.2025, укладену між Управлінням комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради та фізичною особою-підприємцем Крупським Костянтином Вікторовичем.
3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Крупського Костянтина Вікторовича на користь Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №165 від 02.07.2025 пеню у розмірі 51 559,69 грн та штраф у розмірі 58 212,56 грн, а всього штрафні санкції у розмірі 109 772,25 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок необґрунтованого внесення змін до Договору №165 від 02.07.2025 щодо продовження строків надання послуг з поточного ремонту житлового будинку по вул. Преображенська, 13 в м. Павлоград, територіальна громада м. Павлограда значною мірою позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, а саме отримати послуги з ремонту житлового будинку у визначений договором строк. Враховуючи, що додаткові угоди №2 та №3 до договору №165 укладені за відсутності документального підтвердження об`єктивних обставин для продовження строку надання послуг, а також невиконання вказаних послуг у строк, визначений договором, прокурор вважає, що наявні підстави для визнання додаткових угод №2 та №3 до договору №165 недійсними та стягнення з ФОП Крупського К.В. штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/2396/26. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Зупинено провадження у справі № 904/2396/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 916/270/25.
Приймаючи оскаржувану ухвалу в частині зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що ухвалою від 11.02.2026 Верховний Суд передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №916/270/25 за позовом заступника керівника Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області та Південного офісу Держаудитслужби до ТОВ «Котовський асфальтобетонний завод» про визнання недійсною додаткової угоди до договору закупівлі, якою продовжено строк його дії та терміни виконання робіт, та про стягнення штрафних санкцій за прострочення термінів виконання робіт. Суд першої інстанції зазначив, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №916/270/25 щодо ефективності/неефективності обраного прокурором способу захисту інтересів держави шляхом визнання недійсною додаткової угоди про продовження строку виконання робіт за договором про публічну закупівлю може мати суттєве значення для з`ясування відповідного питання у межах справи №904/2396/26, правовідносини у якій, на думку суду, є подібними до правовідносин у справі №916/270/25.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою, Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 у справі № 904/2396/26 в частині зупинення провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Прокурор зазначає, що висновок суду першої інстанції про подібність правовідносин у справі №904/2396/26 та у справі №916/270/25 є помилковим та зробленим без урахування фактичних обставин обох справ. Зокрема, на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передана справа №916/270/25 для вирішення питання ефективності/неефективності обраного прокурором способу захисту інтересів держави шляхом визнання недійсною додаткової угоди про продовження строку виконання робіт за договором про публічну закупівлю, котрий вже виконаний та оплачений на час звернення з позовом, а договором сторони не передбачили відповідальності підрядника за прострочення виконання зобов`язання. У справі №916/270/25 суди пов`язують неефективність обраного прокурором способу захисту саме з тим, що сторони договору не передбачили відповідальності підрядника за прострочення виконання зобов`язання.
Натомість, як зазначає апелянт, у справі №904/2396/26 за результатами здійснення публічної закупівлі між Управлінням комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради та ФОП Крупським К.В. укладено договір від 02.07.2025 №165, пунктами 8.1 та 8.2 якого прямо передбачена відповідальність виконавця за несвоєчасне виконання зобов`язань, а саме: пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості наданих послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково штраф у розмірі 7 відсотків від вказаної вартості наданих послуг. Правовою підставою для стягнення штрафних санкцій у справі №916/270/25 є положення статті 231 ГК України, тоді як у справі №904/2396/26 — положення пунктів 8.1, 8.2 Договору №165.
Прокурор стверджує, що правовідносини у справі №916/270/25 не є подібними до правовідносин у справі №904/2396/26, оскільки різними є підстави позову, умови застосування правових норм та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин. 
Крім того, апелянт зазначає, що сама собою наявність на розгляді суду касаційної інстанції іншої справи не є безумовною підставою для зупинення провадження. На його думку, місцевий господарський суд не обґрунтував визначального впливу майбутнього правового висновку у справі №916/270/25 на вирішення цього спору та формально застосував пункт 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України. Прокурор також вважає, що зупинення провадження призводить до необґрунтованого затягування розгляду справи та порушення права на її розгляд упродовж розумного строку, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Позивачі - 1, 2 та відповідач не скористалися правом подати відзиви на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Кошля А.О., судді: Стефанів Т.В., Кучеренко О.І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 по справі 904/2396/26 було залишено без руху та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 5 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн на відповідні реквізити Центрального апеляційного господарського суду.
На виконання ухвали суду апелянтом 21.05.2026 подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 по справі № 904/2396/26. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/2396/26. Розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
27.05.2026 року матеріали справи № 904/2396/26 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Павлоградської міської ради та Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради, звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Крупського Костянтина Вікторовича про визнання недійсними додаткових угод №2 від 25.09.2025 та №3 від 29.10.2025 до договору №165 від 02.07.2025 та стягнення штрафних санкцій у розмірі 109 772,25 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок необгрунтованого внесення змін до Договору №165 від 02.07.2025 щодо продовження строків надання послуг з поточного ремонту житлового будинку по вул. Преображенська, 13 в м. Павлоград, територіальна громада м. Павлограда значною мірою позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, а саме отримати послуги з ремонту житлового будинку у визначений договором строк. Враховуючи, що додаткові угоди №2 та №3 до договору №165 укладені за відсутності документального підтвердження об`єктивних обставин для продовження строку надання послуг, а також невиконання вказаних послуг у строк, визначений договором, прокурор вважає, що наявні підстави для визнання додаткових угод №2 та №3 до договору №165 недійсними та стягнення з ФОП Крупський К.В. штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання.
Предметом спору в цій справі є заявлені прокурором в особі Павлоградської міської ради вимоги про визнання недійсними укладених між позивачем-2 та відповідачем додаткових угод про продовження строку виконання робіт за договором підряду та стягнення з відповідача на користь Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт у розмірі 109 772,25 грн.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 у справі № 904/2396/26 в частині зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 916/270/25.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Однією з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи, що передбачено пунктом 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас процесуальним законом визначені обставини, за яких суд зобов`язаний або має право зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі є тимчасовим припиненням здійснення процесуальних дій у справі, зумовленим настанням передбачених законом обставин, до їх усунення. Застосування такого процесуального механізму за наявності встановлених законом підстав саме по собі не може розглядатися як невиправдане затягування розгляду справи.
Вичерпний перелік підстав обов`язкового та факультативного зупинення провадження у справі визначено статтями 227, 228 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Пунктом 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Отже, застосування пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України передбачає встановлення судом того, що в касаційному порядку переглядається судове рішення в іншій справі, правовідносини в якій є подібними, а правовий висновок, що має бути сформований за результатами такого перегляду, може мати значення для правильного вирішення справи, провадження в якій зупиняється.
При цьому зазначена процесуальна підстава не є тотожною підставі обов`язкового зупинення провадження, передбаченій пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, та не ставить можливість зупинення провадження у залежність від об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи. Метою зупинення провадження відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України є забезпечення єдності та сталості судової практики і врахування правового висновку Верховного Суду, сформованого у подібних правовідносинах.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Тобто на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.
Як убачається з матеріалів справи, Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Павлоградської міської ради та Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради з позовом до фізичної особи-підприємця Крупського Костянтина Вікторовича про визнання недійсними додаткових угод №2 від 25.09.2025 та №3 від 29.10.2025 до договору №165 від 02.07.2025, а також про стягнення пені в розмірі 51 559,69 грн і штрафу в розмірі 58 212,56 грн.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що договір №165 укладено за результатами проведення публічної закупівлі, а додатковими угодами №2 та №3 первісно встановлений до 30.09.2025 строк надання послуг послідовно продовжено до 31.10.2025 та до 05.12.2025. Пунктом 8.2 договору передбачено відповідальність виконавця за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді пені та штрафу.
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що додаткові угоди №2 та №3 укладено за відсутності документального підтвердження об`єктивних обставин, які зумовлювали необхідність продовження строку надання послуг. У зв`язку із цим прокурор вважає зазначені додаткові угоди недійсними та просить стягнути з відповідача передбачені пунктами 8.1, 8.2 договору штрафні санкції, розраховані з огляду на первісний строк виконання зобов`язань - до 30.09.2025.
Ухвалою від 11.02.2026 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №916/270/25 за позовом заступника керівника Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області та Південного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котовський асфальтобетонний завод» про визнання недійсною укладеною між радою та товариством додаткової угоди до договору про закупівлю, якою продовжено строк його дії та терміни виконання робіт, та про стягнення з товариства на користь ради штрафних санкцій за прострочення термінів виконання робіт.
Справу №916/270/25 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з метою відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.01.2026 у справі № 916/1199/25, шляхом викладення правової позиції щодо неефективності обраного прокурором способу захисту у подібній категорії справ про визнання недійсною додаткової угоди до договору щодо продовження строку його дії через відтермінування виконання робіт, котрі вже виконані та оплачені на час звернення з позовом, а договором сторони не передбачили відповідальності підрядника за прострочення виконання зобов`язання.
Необхідність передачі справи №916/270/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду обумовлена тим, що:
(1) Верховний Суд вже переглядав у касаційному порядку судові рішення у подібних правовідносинах.
Зокрема, у справі №916/1199/25 про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення штрафних санкцій між тими самими сторонами, що й у справі №916/270/25, суд апеляційної інстанції також відмовив у позові з підстав обрання неефективного способу захисту, оскільки задоволення позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди не здатне поновити будь-які права ради та спричинить лише правову невизначеність сторін договору у спірних правовідносинах. При цьому суд встановив, що укладений договір не є державним контрактом, сторони в договорі не узгодили жодних штрафних санкцій за порушення підрядником строку виконання зобов`язань та не укладали будь-яких додаткових угод до договору щодо забезпечення виконання зобов`язань, отже, зважаючи на положення статті 231 Господарського кодексу України, будь-які підстави для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення з нього на користь ради штрафних санкцій, у цьому випадку відсутні.
Проте постановою від 15.01.2026 Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції та передав справу на новий розгляд з тих підстав, що такі висновки щодо обрання прокурором неефективного способу захисту порушених прав є необґрунтованими, Верховний Суд зауважив, що визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України (пункт 65 постанови).
(2) задля дотримання принципу правової визначеності та з метою формування єдиної правозастосовчої практики, Суд вважає за необхідне відступити від наведених вище висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №916/1199/25, шляхом викладення правової позиції щодо неефективності обраного прокурором способу захисту у подібній категорії справ про визнання недійсною додаткової угоди до договору щодо продовження строку його дії через відтермінування виконання робіт, котрі вже виконані та оплачені на час звернення з позовом, а договором сторони не передбачили відповідальності підрядника за прострочення виконання зобов`язання.
Отже, справу №916/270/25 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для формування правового висновку щодо питання, яке частково збігається з питанням, що підлягає вирішенню під час розгляду позову у справі №904/2396/26, а саме щодо ефективності або неефективності обраного прокурором способу захисту у вигляді визнання недійсною додаткової угоди до договору про публічну закупівлю, якою продовжено строк виконання передбачених договором робіт, що на момент звернення з позовом уже виконані та оплачені.
Ухвалою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2026 справу №916/270/25 прийнято до розгляду.
Порівнявши предмети та підстави позовів, зміст спірних правовідносин і нормативно-правове регулювання у справах №904/2396/26 та №916/270/25, колегія суддів дійшла висновку про подібність правовідносин у цих справах за основним змістовим критерієм.
Так, у справі №916/270/25 прокурором заявлено вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору про публічну закупівлю, якою продовжено строк дії договору та строк виконання робіт, а також про стягнення штрафних санкцій у зв`язку з простроченням їх виконання. Підставою позову визначено укладення спірної додаткової угоди з порушенням пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» за відсутності документально підтверджених об`єктивних обставин, які зумовлювали необхідність продовження відповідних строків. На момент звернення прокурора з позовом передбачені договором роботи вже були виконані та оплачені.
У справі №904/2396/26 прокурор також оспорює додаткові угоди до договору про публічну закупівлю, якими продовжено строк виконання передбачених договором зобов`язань, та просить стягнути з виконавця пеню і штраф за порушення первісно встановленого строку надання послуг. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що додаткові угоди №2 від 25.09.2025 та №3 від 29.10.2025 до договору №165 від 02.07.2025 укладено за відсутності документально підтверджених об`єктивних обставин, передбачених підпунктом 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.
Положення підпункту 4 пункту 19 зазначених Особливостей передбачають аналогічне пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» правове регулювання зміни істотних умов договору про закупівлю шляхом продовження строку його дії та строку виконання зобов`язань за наявності документально підтверджених об`єктивних обставин.
У справі №904/2396/26 передбачені договором послуги на момент звернення прокурора з позовом також фактично надані та оплачені. Первісною редакцією пункту 4.1 договору №165 строк надання послуг установлено до 30.09.2025. Додатковою угодою №2 цей строк продовжено до 31.10.2025, а додатковою угодою №3 - до 05.12.2025. При цьому послуги на суму 831 608,04 грн фактично надано 02.12.2025, тобто після закінчення первісно встановленого договором строку, однак у межах строку, визначеного оспорюваною додатковою угодою №3.
Посилання апелянта на неподібність правовідносин у справах №904/2396/26 та №916/270/25 з огляду на те, що у справі №916/270/25 договором не передбачено відповідальності підрядника за прострочення виконання зобов`язання, тоді як у справі №904/2396/26 така відповідальність прямо встановлена умовами договору №165, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
По-перше, пунктом 8.1 договору №165 передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, установлену законодавством України.
Відповідно до пункту 8.2 цього договору в разі порушення строків виконання зобов`язань виконавець сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, щодо яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 відсотків вартості таких послуг.
Разом із тим відповідні умови договору, наявність прострочення, підстави для притягнення виконавця до відповідальності, а також правильність заявленого до стягнення розміру пені та штрафу мають оцінюватися судом першої інстанції під час розгляду справи по суті. Вирішення зазначених питань не належить до меж апеляційного перегляду ухвали про зупинення провадження у справі.
Сама собою наявність у договорі №165 положень про відповідальність виконавця за порушення строків виконання зобов`язань не виключає подібності спірних правовідносин, оскільки в обох справах передусім підлягає вирішенню питання щодо ефективності обраного прокурором способу захисту у вигляді визнання недійсними додаткових угод до вже виконаних договорів про публічну закупівлю, якими продовжено строки виконання зобов`язань.
По-друге, ураховуючи підстави передачі справи №916/270/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зазначену справу передано для вирішення правового питання, яке частково збігається з питанням, що підлягає з`ясуванню під час розгляду позову у справі №904/2396/26, зокрема щодо ефективності або неефективності обраного прокурором способу захисту у вигляді визнання недійсною додаткової угоди до договору про публічну закупівлю, якою продовжено строк виконання зобов`язань за договором, що на момент звернення з позовом уже виконані.
При цьому вимоги прокурора про стягнення пені та штрафу у справі №904/2396/26 обґрунтовано тим, що внаслідок недійсності додаткових угод №2 та №3 строк надання послуг має визначатися відповідно до первісної редакції пункту 4.1 договору №165 - до 30.09.2025. Отже, вирішення вимог про стягнення штрафних санкцій безпосередньо пов`язане з правовою оцінкою вимог про недійсність додаткових угод та ефективності обраного прокурором способу захисту.
Колегія суддів також ураховує, що ухвалами Верховного Суду від 04.03.2026 у справах №908/2571/24 і №915/276/25 та від 19.05.2026 у справі №904/1662/25 касаційні провадження зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/270/25. Водночас у справах №908/2571/24, №915/276/25 та №904/1662/25 договорами також було передбачено відповідальність підрядника за прострочення виконання зобов`язання.
Отже, наявність у договорі №165 положень про відповідальність виконавця за порушення строків виконання зобов`язань та відмінність правових підстав стягнення штрафних санкцій не виключають подібності правовідносин у справах №904/2396/26 та №916/270/25 і не спростовують можливого значення майбутнього правового висновку об`єднаної палати для вирішення цієї справи.
Наведеним спростовуються доводи апелянта про неподібність правовідносин у справах №904/2396/26 та №916/270/25, а також його посилання на висновки Верховного Суду щодо критеріїв подібності правовідносин, викладені в постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17, від 25.04.2018 у справі №910/24257/16, від 19.05.2020 у справі №910/719/19, від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц та від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №916/270/25 може мати істотне значення для оцінки ефективності обраного прокурором способу захисту та правильного вирішення справи №904/2396/26.
Колегією суддів також відхиляються посилання апелянта на порушення розумних строків розгляду справи.
Право на розгляд справи впродовж розумного строку є однією з основних гарантій справедливого судового розгляду. Водночас зупинення провадження відповідно до прямо передбаченої процесуальним законом підстави, з метою врахування правового висновку об`єднаної палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, саме по собі не становить порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У цій справі суд першої інстанції визначив правове питання, передане на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, та зазначив, яке значення майбутній правовий висновок може мати для вирішення заявлених прокурором вимог. Водночас наведене в цій постанові порівняння правовідносин підтверджує правильність висновку місцевого господарського суду про наявність передбачених процесуальним законом підстав для зупинення провадження. 
Тому зупинення провадження не є формальним очікуванням результатів розгляду іншої справи, а спрямоване на забезпечення єдності судової практики, правової визначеності та однакового застосування норм права у подібних правовідносинах.
Крім того, зупинення провадження пов`язане з настанням визначеної процесуальним законом події - закінченням перегляду справи №916/270/25 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Тому таке зупинення не є безстроковим чи невизначеним, а його тривалість обумовлена необхідністю дочекатися правового висновку, який може мати істотне значення для правильного вирішення спору.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених пунктом 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі №904/2396/26, оскільки правовий висновок, сформований за результатами перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/270/25, може мати істотне значення для оцінки ефективності або неефективності обраного прокурором способу захисту в цій справі.
Усі інші доводи апеляційної скарги враховані колегією суддів, однак не спростовують правильності висновку суду першої інстанції та не свідчать про порушення ним норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційна скарга керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 у справі №904/2396/26 в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 662,40 грн покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 по справі 904/2396/26 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2026 по справі 904/2396/26 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя О.І. Кучеренко

Суддя Т.В. Стефанів