УХВАЛА

08 липня 2026 року
м. Київ
справа № 910/6332/25
провадження № 12-23гс26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ємця А. А., 
суддів Банаська О. О., Білоконь О.В., Булейко О. Л., Губської О. А., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Уркевича В. Ю.,
перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи 
за касаційною скаргоюКомунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району» м. Києва
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 (суддя Бондарчук В. В.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 (колегія суддів Ходаківська І. П. (головуюча), Демидова А. М., Владимиренко С. В.) у справі 
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія»
до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району» м. Києва
про відшкодування майнової шкоди,
УСТАНОВИЛА:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» (далі - ТОВ «Регіональна газова компанія», позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району» м. Києва (далі - ШЕУ Дарницького району, Підприємство, відповідач) про стягнення 1 165 796,67 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, яка заподіяна транспортному засобу позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
2. Позов мотивований тим, що пошкодження автомобіля позивача сталось з вини ШЕУ Дарницького району, яке не виконало обов`язку щодо утримання у належному стані закріпленої за ним ділянки дороги у м. Києві, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 08.09.2025 у цій справі позов задовольнив; стягнув з ШЕУ Дарницького району на користь ТОВ «Регіональна газова компанія» 1 165 796,67 грн майнової шкоди.
4. Висновки місцевого господарського суду по суті спору зводяться до того, що:
- аналіз норм ЦК України, Законів України «Про автомобільні дороги» та «Про дорожній рух», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, (далі - Єдині правила) свідчить про те, що саме на власників або уповноважені ними дорожньо-експлуатаційні організації (у разі передання дороги на баланс таким організаціям) покладений обов`язок постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, й відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів; 
- водій транспортного засобу, який належить позивачу, здійснив наїзд на люк оглядового колодязя, який у зв`язку зі зламаним фіксатором мав люфт та половина якого знаходилася над дорогою, і за висновком судового експерта в обставинах досліджуваної ДТП причини її виникнення з технічної точки зору була наявність перешкоди на смузі руху автомобіля у вигляді відкритого каналізаційного люку, що за висновками проведеної товарно-транспортної експертизи призвело до необхідності здійснення відновлювального ремонту цього транспортного засобу на суму 1 165 796,67 грн.
- відповідна ділянка дороги закріплена на праві повного господарського відання за відповідачем;
- до обов`язків ШЕУ Дарницького району, як балансоутримувача ділянки дороги, на якій сталася ДТП, віднесено своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг;
- оскільки відповідач не проконтролював стан дороги, на якій сталася ДТП, внаслідок чого транспортному засобу позивача заподіяно механічних пошкоджень, вимогаТОВ «Регіональна газова компанія» про стягнення з Підприємства спірної сумиу рахунок відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню.
5. Північний апеляційний господарський судпостановою від 28.01.2026 залишив рішення суду першої інстанції без змін, погодившись з його висновками.
6. У поданій касаційній скарзі (уточненій) відповідач, посилаючись на наявність підстави касаційного оскарження за пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову апеляційного суду від 28.01.2026 і рішення суду першої інстанції від 08.09.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
7. Обґрунтовуючи наявність виключного випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, ШЕУ Дарницького району в касаційній скарзі зазначає про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 916/2586/18 та від 30.10.2019 у справі № 639/2132/18, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
8. На переконання скаржника, у названих постановах Верховний Суд сформулював правовий висновок, а саме: «Якщо балансоутримувач дороги, який повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, допустив бездіяльність, це є підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України», який створює обставини покладення на Підприємство неспівмірної відповідальності.
9. У контексті пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України відповідач посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для скаржника.
10. ТОВ «Регіональна газова компанія» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про те, що каналізаційний люк є елементом автомобільної дороги, який дозволяє безперервний, безпечний і зручний рух транспортних засобів на проїжджій частині, а тому доводи скаржника про те, що він є балансоутримувачем лише дорожнього покриття (а не всього об`єкта), є безпідставними. Позивач вважає, що скаржник належним чином не довів наявність правових підстав для відступу від висновків Верховного Суду і просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.
11. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду (далі - КГС ВС) ухвалою від 21.04.2026 відкрив касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 08.06.2026 - передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої у частині третій статті 302 ГПК України (далі - ухвала про передачу).
12. Мотивуючи наявність підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначеної частиною третьою статті 302 ГПК України, колегія суддів вказала, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов у цій справі, здійснили посилання на правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (далі - КЦС ВС) від 30.10.2019 у справі № 639/2132/18 за позовом фізичної особи до Комунального підприємства «Харківводоканал» та Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» про солідарне стягнення майнової та моральної шкоди унаслідок пошкодження автомобіля позивача через неналежний стан люка оглядового колодязя, що знаходився на проїжджій частині дороги.
13. Як зазначає колегія суддів, у наведеній постанові КЦС ВС погодився із судом апеляційної інстанції, який скасував рішення суду з тих підстав, що оскільки КПСП по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» є балансоутримувачем дороги, на якій сталася ДТП за участі автомобіля позивача, а тому повинне здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, проте допустило бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування позивачу завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України. 
14. Таку правову позицію, як зауважено в ухвалі про передачу, застосував також КГС ВС у справі № 916/2586/18 за позовом страхової компанії до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення грошових коштів у відшкодування шкоди в порядку регресу.
15. Колегія суддів в ухвалі про передачувисловилася, що у справі, яка передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду, причиною ДТП та, відповідно, завдання збитків встановлено обставину щодо неналежного стану люку оглядового каналізаційного колодязя на смузі руху автомобіля.
16. З огляду на викладене колегія суддів КГС ВС виснувала, що за обставинами цієї справи відповідальною особою за завдані збитки у спірній ситуації є та, у котрої на балансі (оренді тощо) перебуває відповідний люк (цілісний майновий комплекс тощо).
17. Також звернула увагу, що аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у справах № 522/9550/16-ц і № 463/3642/23про стягнення матеріальних збитків унаслідок неналежного стану люку на смузі руху автомобіля з балансоутримувача каналізаційних мереж, що також свідчить про неоднакове застосування Верховним Судом норм права у подібних правовідносинах (за змістовим критерієм).
Велика Палата Верховного Суду не вбачає наявності підстав для передачі справи на її розгляд з огляду на таке
18. Відповідно до частини третьої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
19. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (див., зокрема, постанову від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвали від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, від 07.05.2025 у справі № 522/1514/21).
20. Отже, підставою для передачі для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду, єконкретний висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, а не будь-який висновок чи правова оцінка фактів, зроблена Судом для обґрунтування мотивувальної частини постанови, яка може варіюватися.
21. Разом з тим наявність висновків в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо. Так, пріоритетним для вирішення питання про прийняття справи до провадження Великою Палатою Верховного Суду є визначення подібності правовідносин у справі, яка передається, з правовідносинами у справі, в якій наведений правовий висновок щодо питання застосування норми права, від якого колегія суддів (у випадку цієї справи) вважає за необхідне відступити.
22. Поняття «подібні правовідносини» полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Подібність правовідносин у відповідних справах слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з-поміж яких змістовий критерій (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
23. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц, її ухвали від 09.06.2021 у справі № 523/7609/17, від 13.04.2023 у справі № 211/4347/15-ц).
24. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у практиці дотримується усталеного підходу, за якого вона, щоб гарантувати юридичну визначеність, має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання (див., зокрема, постанови 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17).
25. КЦС ВС, ухвалюючи постанову від 30.10.2019 у цивільній справі № 639/2132/18, виходив з такого:
- відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини;
- згідно з пунктом 4 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху;
- у частині першій статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні;
- відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями;
- власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (пункт 11 Єдиних правил);
- суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що КПСП по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» є балансоутримувачем дороги, на якій сталася ДТП за участі автомобіля позивача, а тому повинне здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, проте допустило бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування позивачу завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України.
26. Проаналізувавши постанову від 30.10.2019 у цивільній справі № 639/2132/18, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в зазначеній постанові колегія суддів КЦС ВС не формулювала висновку про те, що покладення обов`язку щодо відшкодування майнової шкоди, яка заподіяна транспортному засобу внаслідок ДТП, зокрема через наїзд на люк оглядового колодязя, можливе лише на балансоутримувача дороги. 
27. У цій справі висновок про відповідальну особу зумовлений встановленими обставинами про те, що саме КПСП по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» допустило бездіяльність у контексті передбаченого пунктом 11 Єдиних правил обов`язку постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів, що й стало у сукупності з іншими обставинами підставою для покладення на нього обов`язку відшкодувати шкоду відповідно до статті 1166 ЦК України.
28. Отже, правова оцінка застосування судом апеляційної інстанції наведених норм у спірних відносинах, яку здійснив КЦС ВС у справі № 639/2132/18 у межах встановлених судами фактичних обставин, у контексті частини третьої статті 302 ГПК України не є правовим висновком, потреба відступу від якого слугувала б підставою для розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду.
29. Передаючи цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів звернула увагу й на правову позицію КГС ВС у справі № 916/2586/18 за позовом страхової компанії до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення майнової шкоди у порядку регресу.
30. Водночас, якщо колегія суддів КГС ВС вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у раніше ухвалених рішеннях цього ж касаційного суду, положеннями частин першої, другої статті 302 ГПК України передбачено передання справи, яка переглядається, на розгляд палати, до якої входить така колегія, або на розгляд об`єднаної палати цього касаційного суду. 
31. У контексті неоднакового застосування Верховним Судом норм права у подібних правовідносинах колегія суддів в ухвалі про передачу посилається на постанови у справах № 522/9550/16-ц і № 463/3642/23, у яких КЦС ВС висловився про стягнення матеріальних збитків унаслідок неналежного стану люку на смузі руху автомобіля з балансоутримувача каналізаційних мереж.
32. Так, у справі № 522/9550/16-ц позивач просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» та Одеської міської ради майнову шкоду у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП. 
33. За обставинами справи № 522/9550/16-ц ТОВ «Інфокс» (орендар) та Одеська міська рада (орендодавець) уклали договір оренди цілісного майнового комплексу Комунального підприємства «Одесводоканал», відповідно до якого орендар прийняв у користування інженерні водопровідні, каналізаційні мережі, що були прийняті до комунальної власності територіальної громади міста Одеси, та зобов`язався своєчасно здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна.
34.  Під час розгляду цієї справи в касаційному порядку колегія суддів КЦС ВС, окрім пунктів 2 та 11 Єдиних правил застосувала пункт 25 цих Правил, за змістом якого власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, інженерних комунікацій та споруд, що розташовані в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування або «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, зобов`язані, зокрема: утримувати в належному стані зелені насадження, охоронні зони інженерних комунікацій, тротуари, обладнані стоянки автомобілів, трамвайне полотно та інші елементи дорожніх об`єктів; забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів; у разі виявлення небезпечних умов в експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, а також уповноважений підрозділ Національної поліції; дотримувати вимог діючих норм і правил щодо охорони дорожніх об`єктів
35. За результатами касаційного розгляду справи КЦС ВС у постанові від 20.01.2021 погодився з висновком апеляційного суду про те, що саме ТОВ «Інфокс» є особою, відповідальною за заподіяну шкоду. 
36. Підсумовуючи, КЦС ВС виснував: встановивши, що причиною ДТП визнано неналежний стан каналізаційного колектора, кришка люку якого мала кустарне виробництво та не була закріплена таким чином, щоб не створювати небезпеку, в момент ДТП перебував у стані, який при наїзді на нього транспортного засобу під час руху по проїзній частині вулиці спричинив зіткнення з перешкодою та, як наслідок, перевертання автомобіля, апеляційний суд зробив правильний висновок про задоволення позову до ТОВ «Інфокс», яке є орендарем цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства по місту Одесі.
37. У справі № 463/3642/23 фізична особа звернулася з позовом до Комунального підприємства «Винниківське» про відшкодування шкоди у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП. 
38. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ДТП сталася з вини відповідача.
39. Так, за обставинами справи № 463/3642/23 постановою Личаківського районного суду міста Львова від 24.02.2024, що набрала законної сили, головного інженера відповідача, який був відповідальною посадовою особою за технічну експлуатацію водопровідних та каналізаційних мереж і не вжив заходів щодо утримання люка, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 140 Кодексу України про адмініструванні правопорушення. Згідно з постановою вказана особа своєчасно не виявила недоліків в утриманні водопровідно-каналізаційної мережі, що призвело до ДТП. 
40. За результатами касаційного розгляду КЦС ВС у постанові від 21.05.2025, здійснивши аналіз спеціального законодавства щодо відшкодування шкоди у сукупності з приписами частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України [вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою], визнав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду.
41. З урахуванням викладеного, зазначені постанови Верховного Суду у справах № 522/9550/16-ц і № 463/3642/23, на які здійснює посилання КГС ВС, ухвалені за встановлення інших обставин у кожній окремій ситуації щодо визначення особи, яка є відповідальною за завдану внаслідок ДТП майнову шкоду та може бути відповідачем, тому висновки КЦС ВС щодо правозастосування, викладені у названих постановах за результатами розгляду, не є релевантними до правовідносин у справі, що розглядається. 
42. Велика Палата звертає увагу на те, що у підсумку колегія суддів КГС ВС в ухвалі про передачу (пункт 4.19), обґрунтовуючи своє бачення у вирішенні питання щодо відповідальної особи за завдану шкоду, виходить з обставин, встановлених саме у «спірній ситуації», а не мовить про необхідність формулювання Великою Палатою єдиного підходу щодо застосування законодавства у спірних правовідносинах.
43. Отже, КГС ВС є повноважним судом, який може вирішити цей спір по суті та з урахуванням фактичних обставин цієї справи дати відповідь на запитання про наявність / відсутність підстав для відшкодування майнової шкоди.
44. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованою передачу цієї справи на її розгляд на підставі частини третьої статті 302 ГПК України.
Висновки Великої Палати Верховного Суду
45. Згідно із частиною першою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
46. Отож, питання застосування норм матеріального та процесуального права вирішує суд касаційноїінстанції під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень.
47. КГС ВС в ухвалі про передачу не виклав проблемного правозастосування, до того ж при вирішенні справсаме у подібних правовідносинах, а також не навів аргументів, чому визначене в ухвалі про передачу правове питання не може бути вирішене самим господарським судом касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень, адже на розгляд Великої Палати Верховного Суду в цій справі передане питання, яке може бути вирішене КГС ВС як належним судом.
48. Відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку, зокрема, про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.
49. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи № 910/6332/25 на її розгляд, тому цю справу разом з касаційною скаргою слід повернути відповідній колегії КГС ВС для розгляду на підставі приписів частини шостої статті 303 ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Велика ПалатаВерховного Суду
УХВАЛИЛА:
Справу № 910/6332/25 разом з касаційною скаргою Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району» м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач		А. А. Ємець	
Судді:	О. О. Банасько	К. М. Пільков	
	О. В. Білоконь	С. О. Погрібний	
	О. Л. Булейко	Н. С. Стефанів	
	О. А. Губська	Т. Г. Стрелець	
	С. І. Кравченко	О. В. Ступак	
	О. В. Кривенда	М. Ю. Тітов	
	М. В. Мазур	В. Ю. Уркевич	
	Н. М. Мартинюк