ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року Справа № 915/596/26 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 00100227
електронна пошта: nec.court.mail@ua.energy
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ», вул. Суворова, буд. 15, м. Снігурівка, Снігурівський р-н, Миколаївська обл., 57300, код ЄДРПОУ 41829649
електронна пошта: alveorenerdzi@gmail.com
про: стягнення 16 051,34 грн.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» звернулося до Господарського суду Миколаївської області зі сформованою в системі «Електронний суд» позовною заявою б/н від 22.05.2026 (вх. № 7648/26 від 22.05.2026), в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» збитки (втрачену вигоду) у загальному розмірі 16 051,34 грн, а також судові витрати в розмірі 2 662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог товариство зазначає, що ТОВ «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ» порушило норми податкового законодавства з податку на додану вартість (не зареєструвало податкову накладну у Єдиному реєстрі податкових накладних) при здійсненні господарських операцій в рамках Договору з позивачем, що в подальшому стало підставою сплати до бюджету понаднормових платежів з податку на додану вартість та підставою для офіційного документування, понесення ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» збитків у загальному розмірі 16 051,34 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на приписи пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України, ст.ст. 16, 22, 1166 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2026 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» б/н від 22.05.2026 (вх. № 7648/26 від 22.05.2026) було залишено без руху; постановлено позивачу усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки в строк, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху; роз`яснено позивачу, що при невиконанні вимог даної ухвали, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу.
05.06.2026 до суду від позивача надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 05.06.2026 (вх. № 8373/26 від 05.06.2026) про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.06.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/596/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними матеріалами; постановлено провести розгляд справи № 915/596/26 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану; встановлено для сторін строк для подання заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.
Так, копію ухвали було надіслано позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети в системі «Електронний суд». Документ доставлено до електронних кабінетів одержувачів 10.06.2026 о 12:34, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.06.2026 у справі № 915/596/26 позивач та відповідач отримали 10.06.2026.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про належне повідомлення позивача та відповідача у даній справі.

Водночас, суд зауважує, що відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст.165 Господарського процесуального кодексу України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення не скористався.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
Водночас, згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду справи із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказана справа розглядалась судом у розумний строк.
Згідно із ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ» було підписано Заяву-приєднання до Договору про надання послуги зі зменшення навантаження.
У відповідь на вказану заяву Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» було направлено відповідачу повідомлення кандидату у постачальники послуг зі зменшення навантаження ВДЕ з підтримкою за вих. № 01/49114 від 01.11.2021 «Про приєднання до договору», за змістом якого позивач проінформував ТОВ «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ» про приєднання до Договору його одиниці відпуску, в якості надавача послуги із зменшення навантаження. За змістом вказаного повідомлення зафіксовано:
- ідентифікатор договору № 1359-15011;
- дата акцептування 01.11.2021;
- дата внесення до реєстру ППВДЕ 03.11.2021.
Таким чином, судом встановлено, що 01.11.2021 між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», як оператором систем передачі (ОСП), та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ», як учасником ринку, виробником, який здійснює продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом або за аукціонною ціною (ППВДЕ, було укладено Договір про надання послуги із зменшення навантаження (далі - Договір), відповідно до предмету якого ППВДЕ зобов`язався надавати послуги із зменшення навантаження ППВДЕ (далі - послуга) для забезпечення операційної безпеки відповідно до умов чинного законодавства, цього Договору та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2019 № 307 (далі - Правила ринку).
Відповідно до п. 1.1 цей Договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою Стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого Договору в цілому.
Відповідно до п. 1.3 за цим Договором ППВДЕ надає ОСП послугу із зменшення навантаження, шляхом виконання диспетчерської команди на зменшення навантаження, а ОСП оплачує таку послугу у розмірах, порядку та у строки, визначені цим Договором.
Згідно з п. 2.2 Договору вартість наданих послуг за цим Договором визначається як добуток обсягу не відпущеної електричної енергії в результаті виконання команди ОСП на зменшення навантаження за цим Договором та встановленого для одиниці відпуску ППВДЕ «зеленого» тарифу або аукціонної ціни.
Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
За умовами п. 3.5 Договору ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППВДЕ не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, після підписання Акту наданих послуг шляхом перерахування на поточний рахунок ППВДЕ грошових коштів в обсязі, що відповідає розміру вартості наданих послуг таким ППВДЕ протягом розрахункового місяця. ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППВДЕ за послугу в порядку, передбаченому Правилами ринку.
Згідно д п. 3.8 Договору ППВДЕ здійснює остаточний розрахунок з ОПС не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, після підписання Акту плати за невідповідність шляхом перерахування на поточний рахунок ОСП грошових коштів в обсязі, що відповідає вартості нарахованої плати за невідповідність.
Відповідно до п. 3.10 Договору сторони зобов`язуються зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з вимогами Податкового кодексу України.
За умовами п. 6.1 Договору усі суперечності та розбіжності, що виникають при виконанні умов цього Договору чи у зв`язку з ним, вирішуються сторонами шляхом переговорів. Якщо суперечки та розбіжності не можуть бути вирішені сторонами шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню в судовому порядку у відповідності до чинного законодавства України.
Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 цей Договір набирає чинності на другий робочий день від дня акцептування ОСП заяви-приєднання до Договору, про що ОСП повідомляє ППВДЕ та діє до 31 груня поточного року включно, у якому була надана заява приєднання.
Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей Договір вважається продовженим на наступний календарний рік.

Матеріали справи свідчать також про те, що у процесі виконання Договору між сторонами було підписано Акт від 31.03.2022 приймання-передачі наданих послуг із зменшення навантаження згідно з Договором від 01.11.2021 № 1359-15011, за змістом якого зафіксовано, що ППВДЕ (Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ») надав, а ОСП (НЕК «УКРЕНЕРГО») прийняв послугу із зменшення навантаження у березні 2022 року. Загальна вартість послуг складає 118 225,00 грн з ПДВ.
У подальшому, 29.08.2022 між сторонами було підписано Акт коригування до Акту від 31.03.2022 р. приймання-передачі наданих послуг із зменшення навантаження згідно з Договором від 01.11.2021 р. № 1359-15011, який є документом яким Сторони здійснили коригування вартості наданих послуг, що зазначені в Акті приймання-передачі наданих послуг із зменшення навантаження, який в свою чергу є Додатком №2 до Договору. В акті коригування зафіксовано, що у зв`язку з перерахунком/підтвердженням/виключенням/зміною вихідних даних розрахунку обсягів невідпущеної електричної енергії Сторони домовились здійснити коригування вартості наданих послуг, що зазначені в Акті за березень 2022 р. від 31.03.2022 приймання-передачі наданих послуг із зменшення навантаження. Загальна вартість послуг складає 214 533,07 грн з ПДВ.

Позивачем з метою здійснення оплат за Договором здійснювалися платежі на загальну суму 214 533,07 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи надано платіжні інструкції:
- № ППВДЕ1017 від 26.08.2022 на суму 24 630,21 грн (призначення платежу: «Сплата за надання послуг із зменшення навантаження за Березень 2022р. № 1359-15011 в т.ч.ПДВ 4105,04»);
- № ППВДЕ1215 від 27.10.2022 на суму 93 594,79 грн (призначення платежу: «Сплата за надання послуг із зменшення навантаження за Березень 2022р. № 1359-15011 в т.ч.ПДВ 15599,13»);
- № ППВДЕ1718 від 17.04.2023 на суму 96 308,07 грн (призначення платежу: «Сплата за надання послуг із зменшення навантаження за Березень 2022р. Договір № 1359-15011 від 01 листопада 2021 р.в т.ч.ПДВ 16051,35»).

З метою додаткового підтвердження обставин споживання/купівлі електроенергії ТОВ «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ» за Договором позивачем надано до матеріалів справи Аналітичну відомість рахунку 63/1119 «Розрах. за над. пос. із зменш. наван. вироб. е/е, який здійс. продаж е/е за «зеленим» тариф. або аук за період З 01.01.2022 року до 31.12.2023 року».

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач виписав на користь позивача податкові накладні:
- № 5 від 31.03.2022 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 118 225,00 грн / сума податку на додану вартість 19 704,17 грн (суд зауважує, що сума відповідного податкового зобов`язання узгоджується із сумою відображеною в Акті від 31.03.2022 приймання-передачі наданих послуг із зменшення навантаження; при цьому в розділі «Б» податкової накладної опис (номенклатура) товарів/послуг продавця викладений як «Послуга із зменшення навантаження за березень 2022 р.»). Вказана податкова накладна містить відмітку «Зареєстровано в ЄРПН».
- № 5 від 17.04.2023 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 96 308,07 грн / сума податку на додану вартість 16 051,34 грн (суд зауважує, що сума відповідного податкового зобов`язання, з урахуванням підписання між сторонами акту від 29.08.2022 коригування до Акту від 31.03.2022 р. приймання-передачі наданих послуг із зменшення навантаження, узгоджується із сумою різниці між загальною вартістю послуг, відображеною у Акті від 29.08.2022 та Акті від 31.03.2022; при цьому в розділі «Б» податкової накладної опис (номенклатура) товарів/послуг продавця викладений як «Послуга із зменшення навантаження за березень 2022 р.»). Вказана накладна не містить відмітки про реєстрацію в ЄРПН.
Позивачем надані до матеріалів справи скрін-шоти з кабінету платника податків щодо податкової накладної № 5 від 17.04.2023 (сума ПДВ 16 051,34 грн), зі змісту яких вбачається, що вказану накладну, складену 17.04.2023, було направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 27.12.2023. При цьому, у графі «Статус ПН/РК» містить відмітка - реєстрація зупинена.

Позивач зазначає, що ТОВ «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ» порушило норми податкового законодавства з податку на додану вартість (не зареєструвало податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних) при здійсненні господарських операцій в рамках Договору, а саме: не реєстрація податкової накладної на підставі виписки банку від 17.04.2023 р. на суму 96 308,07 грн. в тому числі ПДВ 16 051,34 грн., що в подальшому стало підставою для сплати до бюджету понаднормових платежів з податку на додану вартість та підставою для офіційного документування, понесення ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» збитків у загальному розмірі 16 051,34 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було оформлено претензію до відповідача за вих. №01/17064 від 20.03.2024, за змістом якої викладено вимогу вжити заходів з виправлення даних податкового обліку, а саме зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 17.04.2023 на підставі виписки банку від 17.04.2023 на суму 96 308,07 грн, в тому числі ПДВ 16 051,34 грн, а у разі неможливості приведення даних податкового обліку у відповідність до норм ПКУ, сплатити ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» завдані збитки у розмірі 16 051,34 грн.
Крім того, позивачем було оформлено до відповідача лист за вих. №01/52704 від 23.08.2024, в якому останнього повторно повідомлено про термінову необхідність вжиття заходів з виправлення даних податкового обліку - зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 17.04.2023 на підставі виписки банку від 17.04.2023 на суму 96 308,07 грн (в т. ч. ПДВ - 16 051,34 грн), а у разі неможливості здійснення таких заходів, сплатити ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» завдані збитки у розмірі 16 051,34 грн на розрахунковий рахунок позивача.
Водночас, матеріали справи не містять доказів реагування відповідача на вказані звернення позивача, ні у формі сплати відповідних коштів, ні у формі подання будь-якої відповіді/пояснень/заперечень.

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що за приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За результатами дослідження доказів та з`ясування обставин справи суд зауважує, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками.
В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.12.2018 у справі № 902/320/17.

Отже, щодо заявлених позовних вимог суд зазначає таке.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів / послуг платник податку - продавець товарів / послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 глави 1 розділу ІІ Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Судом, з урахуванням пояснень позивача, враховано, що до 19 серпня 2022 року (до внесення змін в п.44 підрозділу 2 Розділу ХХ ПКУ Законом України від 29.07.2022 № 2480-IX «Про внесення змін до розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо забезпечення стабільного функціонування ринку природного газу протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення») в ПКУ послугу із зменшення навантаження не було виділено окремою категорію з особливостями податкового обліку: для визначення дати виникнення податкових зобов`язань брали до уваги правило першої події. 
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання послуг, як зазначено у п.187.1 ПКУ, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь - яка з подій, що сталася раніше: 
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Після 19 серпня 2022 року (після внесення змін в п.44 підрозділу 2 Розділу ХХ ПКУ Законом України від 29.07.2022 № 2480-IX «Про внесення змін до розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо забезпечення стабільного функціонування ринку природного газу протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення») дату виникнення податкових зобов`язань за послугою із зменшення навантаження почали визначати за касовим методом.
Так, тимчасово, до 1 січня 2026 року, платники податку, які здійснюють постачання, передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, надають послуги із забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та/або послуги із зменшення навантаження відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702 та товарної підпозиції 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, нараховують плату за абонентське обслуговування, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом (абз. 1 п.44 підрозділу 2 Розділу ХХ ПКУ).
За приписами пп. 14.1.266 п. 14.1 ст. 14 ПКУ касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на рахунки платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, на електронний гаманець у емітента електронних грошей та/або на рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у касу платника податків або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з рахунків платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, з електронних гаманців у емітента електронних грошей та/або з рахунків в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, дата видачі з каси платника податків або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

У контексті спірних правовідносин судом також враховано, що за змістом пп.»а» п. 198.1, п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені / нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів / послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів / послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в ЄРПН, але не пізніше ніж, зокрема, через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Як вже зазначалось, згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України на продавця товарів / послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (абз.19 п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).
Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної в ЄРПН покупцем послуг. З огляду на положення ст.201 Податкового кодексу України, саме на відповідача покладений обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні.
Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №925/17/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 Податковий кодекс України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.
З огляду на це, виникнення права на податковий кредит залежить від дотримання постачальником товарів/послуг порядку реєстрації податкової накладної в ЄРПН, і відсутній механізм, який би дозволяв покупцю включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.
Оскільки саме від постачальника (виконавця), який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація замовником майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (постачальник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, належним способом захисту для позивача є саме звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

За такого, судом враховано, що відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з п. 201.3 ст. 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені.
Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абз. 4 п. 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.
Відповідно до абз. 5 пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складання податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН (далі - Порядок №1165), а наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН (далі - Порядок № 520).
Згідно з абзацом 1 пункту 6 Порядку № 1165, у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Порядок № 520 визначає механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України (пункт 1 Порядку № 520).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 520, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.
За пунктом 5 Порядку № 520, платник податку, який склав податкову накладну / розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації таких податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі може подати такі документи: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури / інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством; інші документи, що підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі.
Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній / розрахунку коригування (абзац перший пункту 6 Порядку № 520).
Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня (пункт 9 Порядку № 520).
Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком до цього Порядку (пункти 9, 10 Порядку № 520).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач склав і направив на реєстрацію в ЄРПН податкові накладні, загальна сума ПДВ за якими становить 35 755,51 грн:
- Податкова накладна № 5 від 31.13.2022 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 118 225,00 грн / сума податку на додану вартість 19 704,17 грн містить відмітку про її реєстрацію в ЄРПН.
- Податкова накладна № 5 від 17.04.2023 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 96 308,07 грн / сума податку на додану вартість 16 051,34 грн, була направлена для реєстрації в ЄРПН 27.12.2023, при цьому, як вбачається з наданих позивачем відомостей з електронного кабінету платника податків, реєстрація відповідної податкової накладної була зупинена. Суд зауважує, що у зв`язку із зупиненням реєстрації податкових накладних постачальник товарів/послуг має право подати на розгляд комісії контролюючого органу регіонального рівня пояснення і документи, достатні для реєстрації податкових накладних, реєстрацію яких зупинено. Для надання відповідних пояснень постачальник товарів/послуг має 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній / розрахунку коригування (пункт 6 Порядку № 520). Водночас, судом враховано, що податкову накладну, реєстрацію якої зупинено, складено 17.04.2023, у зв`язку з чим зазначений вище 365-денний строк є таким, що сплив, а, отже, позивач втратив право задекларувати зменшення податкового зобов`язання з ПДВ у зв`язку з невиконанням зобов`язань покупця за Договором, що в свою чергу спричинило понесення позивачем збитків на загальну суму 16 051,34 грн.

Таким чином, за висновками суду, у спірних правовідносинах має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку у встановленому законом порядку та строки зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Відповідно, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.
Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.01.2022 у справі №910/3338/21.
Згідно з ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.
Відповідач позовних вимог не заперечив, правової позиції по суті спору не висловив, відсутності вини в заподіянні збитків не довів.

Суд зауважує, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про наявність у позивача підстав для стягнення збитків у розмірі 16 051,34 грн, а, отже позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Так, за правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного та беручи до уваги задоволення позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору у даній справі підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 165, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛВЕОР-ЕНЕРДЖІ» (Україна, 57300, Миколаївська обл., Снігурівський р-н, місто Снігурівка, вулиця Суворова, будинок 15; код ЄДРПОУ 41829649) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25; код ЄДРПОУ 00100227) збитки у розмірі 16 051,34 грн та судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 14.09.2026.

Суддя Н.О. Семенчук