ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року 
м. Київ 

справа № 308/3120/15-ц 
провадження № 61-14763св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	
учасники справи:
позивач - прокурор Ужгородської місцевої прокуратури (правонаступником якої є Ужгородська окружна прокуратура) в інтересах держави,
відповідачі: Ужгородська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Феєра І. С., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У березні 2015 року прокурор Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , в якому з урахуванням уточнень остаточно просив суд:

- визнати недійсним пункт 6.9 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17 вересня 2010 року № 1582 в частині надання дозволу на підготовку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 таким громадянам: ОСОБА_1 площею 0,10 га поз. 96; ОСОБА_2 площею 0,0963 га поз. 97; ОСОБА_3 площею 0,10 га поз. 140; ОСОБА_4 площею 0,0997 га поз. 141; ОСОБА_5 площею 0,10 га поз. 142; ОСОБА_6 площею 0,10 га поз. 143; ОСОБА_7 площею 0,10 га поз. 144; ОСОБА_8 площею 0,10 га поз. 145; ОСОБА_9 площею 0,10 га поз. 146; ОСОБА_10 площею 0,10 га поз. 151; ОСОБА_11 площею 0,10 га поз. 152; ОСОБА_12 площею 0,10 га поз. 153; ОСОБА_13 площею 0,10 га поз. 154; ОСОБА_14 площею 0,10 га поз. 155; ОСОБА_15 площею 0,10 га поз. 156; ОСОБА_16 площею 0,10 га поз. 157; ОСОБА_17 площею 0,10 га поз. 158; ОСОБА_18 площею 0,10 га поз. 159; ОСОБА_19 площею 0,10 га поз. 160; ОСОБА_20 площею 0,10 га поз. 161; ОСОБА_21 площею 0,10 га поз. 182; ОСОБА_22 площею 0,0996 га поз. 183; ОСОБА_23 площею 0,0996 га поз. 184; ОСОБА_24 площею 0,0995 га поз. 188;

- визнати недійсним та скасувати пункт 1.1 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 22 жовтня 2010 року № 1627 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_10 площею 0,0997 га; ОСОБА_11 площею 0,0996 га; ОСОБА_12 площею 0,0998 га; ОСОБА_14 площею 0,0994 га; ОСОБА_13 площею 0,0995 га; ОСОБА_21 площею 0,0999 га;

- визнати недійсним та скасувати пункт 1.7 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 15 жовтня 2010 року № 1609 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_3 площею 0,10 га; ОСОБА_4 площею 0,0997 га; ОСОБА_5 площею 0,10 га; ОСОБА_6 площею 0,10 га; ОСОБА_16 площею 0,0998 га; ОСОБА_17 площею 0,0993 га; ОСОБА_18 площею 0,0995 га; ОСОБА_19 площею 0,0997 га та ОСОБА_20 площею 0,0999 га;

- визнати недійсним та скасувати пункт 1.2 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 27 жовтня 2010 року № 1638 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_1 площею 0,10 га; ОСОБА_22 площею 0,0997 га; ОСОБА_23 площею 0,0997 га та ОСОБА_2 площею 0,0963 га;

- визнати недійсним та скасувати пункт 3.3 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 22 липня 2011 року № 217 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_8 площею 0,10 га та ОСОБА_7 площею 0,0998 га;

- визнати недійсним та скасувати пункт 1.7 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 14 лютого 2012 року № 456 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_15 площею 0,0999 га;

- визнати недійсним та скасувати пункт 1.19 рішення 11-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 30 грудня 2011 року № 410 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_24 площею 0,0995 га;

- визнати недійсним та скасувати пункт 2.3 рішення 6-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 03 червня 2011 року № 179 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_9 площею 0,0999 га;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 12 жовтня 2011 року серії ЯЛ № 744704, від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796106, від 16 березня 2011 року серії ЯЛ №100178, від 23 березня 2011 року серії ЯЛ № 100176, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510084, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510085, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510086, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510087, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 510083, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240474, від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796125, від 01 серпня 2011 року серії ЯЛ № 772845, від 28 серпня 2012 року серії ЯЛ № 772844, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 772843, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083713, від 26 грудня 2011 року серії ЯЛ № 772846, від 17 квітня 2012 року серії ЯЛ № 741538, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083712, від 17 березня 2011року серії ЯЛ № 083711, від 15 травня 2012 року серії ЯЛ № 660705, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240473, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240475, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240486 та від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240485;

- повернути земельні ділянки, кадастрові номери: 2110100000:61:001:0234 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0322 площею 0,0963 га; 2110100000:62:002:0219 площею 0,0993 га; 2110100000:62:002:0220 площею 0,0995 га; 2110100000:62:002:0222 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0218 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0253 площею 0,0996 га; 2110100000:61:001:0231 площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0216 площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0214 площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0275 площею 0,0997 га; 2110100000:62:002:0217 площею 0,0999 га; 2110100000:61:001:0250 площею 0,0995 га; 2110100000:61:001:0273 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0268 площею 0,0994 га; 2110100000:62:002:0267 площею 0,0995 га;

- витребувати від: ОСОБА_25 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, площею 0,0996 га; ОСОБА_26 земельну ділянку кадастровий номер 2110100000:62:002:0324, площею 0,10 га; ОСОБА_27 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0215, площею 0,0997 га; ОСОБА_28 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0274, площею 0,0997 га та земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0273, площею 0,0999 га; ОСОБА_18 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0221, площею 0,0997 га; ОСОБА_32 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:025, площею 0,0997 га; ОСОБА_33 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0252, площею 0,0998 га - на користь територіальної громади міста Ужгорода, загальна площа яких ставить 2,3902 га, вартістю 9 647 803,28 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за результатами вивчення стану дотримання вимог земельного законодавства при розпорядженні Ужгородською міською радою земельними ділянками комунальної власності прокурору стало відомо, що пунктом 6.9 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17 вересня 2010 року № 1582 надано дозвіл на підготовку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 таким громадянам: ОСОБА_1 площею 0,10 га поз. 96; ОСОБА_2 площею 0,0963 га поз. 97; ОСОБА_3 площею 0,10 га поз. 140; ОСОБА_4 площею 0,0997 га поз. 141; ОСОБА_5 площею 0,10 га поз. 142; ОСОБА_6 площею 0,10 га поз. 143; ОСОБА_7 площею 0,10 га поз. 144; ОСОБА_8 площею 0,10 га поз. 145; ОСОБА_9 площею 0,10 га поз. 146; ОСОБА_10 площею 0,10 га поз. 151; ОСОБА_11 площею 0,10 га поз. 152; ОСОБА_12 площею 0,10 га поз. 153; ОСОБА_13 площею 0,10 га поз. 154; ОСОБА_14 площею 0,10 га поз. 155; ОСОБА_15 площею 0,10 га поз. 156; ОСОБА_16 площею 0,10 га поз. 157; ОСОБА_17 площею 0,10 га поз. 158; ОСОБА_18 площею 0,10 га поз. 159; ОСОБА_19 площею 0,10 га поз. 160; ОСОБА_20 площею 0,10 га поз. 161; ОСОБА_21 площею 0,10 га поз. 182; ОСОБА_22 площею 0,0996 га поз. 183; ОСОБА_23 площею 0,0996 га поз. 184; ОСОБА_24 площею 0,0995 га поз. 188;. Надалі на підставі зазначеного рішення Ужгородською міською радою вказаним громадянам затверджено технічну документацію із землеустрою та передано земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у приватну власність. Ужгородською міською радою були прийняті рішення, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення та передано у власність земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, в охоронній зоні автомобільної дороги «Обхід міста Ужгорода - контрольно-пропускний пункт «Ужгород» № М08, що станом на час прийняття рішень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 року за № 865 відносилася до автомобільних доріг загального користування державного значення. Спірні рішення прийнято всупереч вимогам Земельного кодексу України (далі - ЗК України), наказу Міністерства охорони здоров`я від 19 червня 1996 року за № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 липня 2014 року, що складений Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області за результатами позапланової перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства, встановлено, що Ужгородською міською радою при передачі у власність земельних ділянок громадянам в районі АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, згідно з яким затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок вздовж проїзної частини «Обхід міста Ужгорода - контрольно-пропускний пункт «Ужгород» з подальшою передачею у власність відбулося з порушенням вимог статті 111 ЗК України, статті 5 Закону України «Про основи містобудування» та постанов Кабінету Міністрів України від 30 березня1994 року № 198 та від 20 травня 2009 року № 522.

Повноваження органів прокуратури щодо захисту інтересів держави в особі територіальної громади, шляхом пред`явлення цього позову, прокурор мотивував тим, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Положенням про Держсільсгоспінспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011, Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої, згідно зі статтею 6 цього Закону належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними і фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і приватизації права на землю. Органи Державної інспекції сільського господарства України та Держгеокадастру не наділені повноваженими щодо звернення з позовом до суду про визнання протиправними та недійсними рішень ради, а тому прокуратура в силу вимог статті 131-1 Конституції України, статті 56 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» уповноважена на звернення до суду з метою захисту держави та набуває статусу позивача.

Крім того, Ужгородська міська рада, яка є органом місцевого самоврядування та відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», уповноважена у спірних правовідносинах захищати права територіальної громади, сама допустила порушення інтересів територіальної громади внаслідок прийняття незаконних рішень, а тому визначена відповідачем у справі.

Посилаючись на викладене, прокурор вказував на наявність необхідних і достатніх підстав для представництва інтересів держави у сфері охорони землі як національного багатства та просив позовні вимоги задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року до участі у справі залучено співвідповідачів: ОСОБА_25 , ОСОБА_29 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 . 

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_18 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2018 року до участі у справі як співвідповідачів залучено ОСОБА_32 і ОСОБА_34 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року позов прокурора Ужгородської місцевої прокуратуризадоволено частково. 

Визнано незаконним та скасовано:
- пункт 6.9 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17 вересня 2010 року № 1582 в частині надання дозволу на підготовку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 таким громадянам: ОСОБА_1 площею 0,10 га поз. 96; ОСОБА_2 площею 0,0963 га поз. 97; ОСОБА_3 площею 0,10 га поз. 140; ОСОБА_4 площею 0,0997 га поз. 141; ОСОБА_5 площею 0,10 га поз. 142; ОСОБА_6 площею 0,10 га поз. 143; ОСОБА_7 площею 0,10 га поз. 144; ОСОБА_8 площею 0,10 га поз. 145; ОСОБА_9 площею 0,10 га поз. 146; ОСОБА_10 площею 0,10 га поз. 151; ОСОБА_11 площею 0,10 га поз. 152; ОСОБА_12 площею 0,10 га поз. 153; ОСОБА_13 площею 0,10 га поз. 154; ОСОБА_14 площею 0,10 га поз. 155; ОСОБА_15 площею 0,10 га поз. 156; ОСОБА_16 площею 0,10 га поз. 157; ОСОБА_17 площею 0,10 га поз.158; ОСОБА_18 площею 0,10 га поз. 159; ОСОБА_19 площею 0,10 га поз. 160; ОСОБА_20 площею 0,10 га поз. 161; ОСОБА_21 площею 0,10 га поз. 182; ОСОБА_22 площею 0,0996 га поз. 183; ОСОБА_23 площею 0,0996 га поз. 184; ОСОБА_24 площею 0,0995 га поз. 188;

- пункт 1.1 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 22 жовтня 2010 року № 1627 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок: ОСОБА_10 площею 0,0997 га; ОСОБА_11 площею 0,0996 га; ОСОБА_12 площею 0,0998 га; ОСОБА_14 площею 0,0994 га; ОСОБА_13 площею 0,0995 га; ОСОБА_21 площею 0,0999 га;

- пункт 1.7 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 15 жовтня 2010 року № 1609 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок: ОСОБА_3 площею 0,10 га; ОСОБА_4 площею 0,0997 га; ОСОБА_5 площею 0,10 га; ОСОБА_6 площею 0,10 га; ОСОБА_16 площею 0,0998 га; ОСОБА_17 площею 0,0993 га; ОСОБА_18 площею 0,0995 га; ОСОБА_19 площею 0,0997 га; ОСОБА_20 площею 0,0999 га;

- пункт 1.2 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 27 жовтня 2010 року № 1638 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок: ОСОБА_1 площею 0,10 га; ОСОБА_22 площею 0,0997 га; ОСОБА_23 площею 0,0997 га; ОСОБА_2 площею 0,0963 га; - пункт 1.7 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 14 лютого 2012 року № 456 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_15 площею 0,0999 га;

- пункт 1.19 рішення 11-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 30 грудня 2011 року № 410 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_24 площею 0,0995 га;

- пункт 2.3 рішення 6-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 03 червня 2011 року № 179 в частині затвердження проекту відводу та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_9 площею 0,0999 га;

- пункт 3.3 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 22 липня 2011 року № 217 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_8 площею 0,10 га та ОСОБА_7 площею 0,0998 га.

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: від 12 жовтня 2011 року серії ЯЛ № 744704, від 16 березня 2011 року серії ЯЛ № 100178, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510084, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510085, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510086, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510087, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 510083, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240474, від 01 серпня 2011 року серії ЯЛ № 772845, від 28 серпня 2012 року серії ЯЛ № 772844, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 772843, від 26 грудня 2011 року серії ЯЛ № 772846, від 17 квітня 2012 року серії ЯЛ № 741538, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083712, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083711, від 15 травня 2012 року серії ЯЛ № 660705, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240486 та від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240485;

Повернуто до земель комунальної власності земельні ділянки, кадастрові номери: 2110100000:61:001:0234 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0219 площею 0,0993 га; 2110100000:62:002:0220 площею 0,0995 га; 2110100000:62:002:0222 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0218 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0253 площею 0,0996 га; 2110100000:62:002:0216 площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0214 площею 0,10 га; 2110100000:61:001:0250 площею 0,0995 га; 2110100000:61:001:0273 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0268 площею 0,0994 га; 2110100000:62:002:0267 площею 0,0995 га;

Витребувано на користь територіальної громади міста Ужгорода від: ОСОБА_25 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, площею 0,0996 га; ОСОБА_26 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0324, площею 0,10 га; ОСОБА_27 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0215 площею 0,0997 га; ОСОБА_28 земельні ділянки, кадастрові номери: 2110100000:62:002:0274 площею 0,0997 га та 2110100000:62:002:0273 площею 0,0999 га; ОСОБА_18 земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0221, площею 0,0997 га.

Закрито провадження у справі в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796106, від 23 березня 2011 року серії ЯЛ № 100176, від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796125, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083713, від 05 грудня 2010 року серії ЯЛ №240473, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240475, повернення земельних ділянок, кадастрові номери: 2110100000:62:002:0322, площею 0,0963 га; 2110100000:61:001:0231, площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0275 площею 0,0997 га; 2110100000:62:002:0217 площею 0,0999 га; витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода від ОСОБА_32 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0252, площею 0,0997 га та від ОСОБА_33 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0254, площею 0,0998 га. 

Ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Ужгородською міською радою рішенням від 17 вересня 2010 року № 1582 було протиправно надано дозвіл відповідачам на розробку проектів землеустрою на АДРЕСА_1 вищевказаним громадянам та зазначеними площами земельних ділянок. Надалі на підставі вищезазначеного рішення Ужгородською міською радою вказаним громадянам затверджено технічну документацію із землеустрою та передано земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у приватну власність, позаяк орган місцевого самоврядування, враховуючи підстави, передбачені частиною сьомою статті 118 ЗК України, повинен був відмовити заявникам у задоволенні їх клопотань через невідповідність відведення земельних ділянок вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів і невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам генерального плану міста Ужгорода, затвердженого у встановленому законом порядку. Таким чином, затвердження Ужгородською міською радою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 були здійснені протиправно. Розроблення детального плану території кварталу індивідуальної житлової забудови в районі вул. Стефаника в м. Ужгороді та містобудівного обґрунтування закріплення меж земельних ділянок для комерційного використання та садибного, житлового будівництва в м. Ужгороді (об`їзна дорога) не спростовує факту невідповідності цільового призначення земельних ділянок, передбаченого детальним планом, функціональному призначенню території в районі вул. Стефаника, встановленого положеннями генерального плану, оскільки такий детальний план у межах населеного пункту може лише уточнювати положення генерального плану населеного пункту, розробляється на його основі і не може суперечити йому, зокрема в частині видів використання та забудови територій. Так як рішення, якими передано у власність громадянам земельні ділянки за вказаною адресою, прийнято Ужгородською міською радою протиправно, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги щодо визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог позивача щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_33 , ОСОБА_23 та ОСОБА_32 , суд першої інстанції виходив із того, що зміна цільового призначення земельних ділянок, переданих у власність на підставі оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування чи надалі набутих у власність в подальшому на підставі правочинів, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ 03.07), відповідає вимогам містобудівної документації, затвердженої відповідно до закону, а тому відсутні підстави визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, кадастрові номери: 2110100000:62:002:0322; 2110100000:61:001:0231; 2110100000:61:001:0217; 2110100000:62:002:0275; 2110100000:62:002:0254; 2110100000:62:002:0252, повернення земельних ділянок, кадастрові номери 2110100000:62:002:0322 площею 0,0963 га; 2110100000:61:001:0231 площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0275 площею 0,0997 га; 2110100000:62:002:0217 площею 0,0999 га; а також витребування на користь територіальної громади м. Ужгорода від ОСОБА_32 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0252, площею 0,0997 га та від ОСОБА_33 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0254, площею 0,0998 га.

Щодо повернення у власність територіальної громади міста Ужгорода земельних ділянок, кадастрові номери: 2110100000:61:001:0234, площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0219, площею 0,0993 га; 2110100000:62:002:0220, площею 0,0995 га; 2110100000:62:002:0222, площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0218, площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0253, площею 0,0996 га; 2110100000:62:002:0216, площею, 0,10 га; 2110100000:62:002:0214, площею 0,10 га; 2110100000:61:001:0250, площею 0,0995 га; 2110100000:61:001:0273, площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0268, площею 0,0994 га; 2110100000:62:002:0267, площею 0,0995 га, та витребування на користь територіальної громади м. Ужгорода від ОСОБА_25 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, площею 0,0996 га; ОСОБА_26 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0324, площею 0,10 га; ОСОБА_27 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0215, площею 0,0997 га; ОСОБА_28 земельних ділянок, кадастрові номери: 2110100000:62:002:0274 площею 0,0997 га та 2110100000:62:002:0273, площею 0,0999 га; ОСОБА_18 земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0221, площею 0,0997 га, суд погодився з доводами позивача про необхідність застосування такого способу захисту інтересів держави у цій справі.

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини та застосовані правові норми, суд не вбачав невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Не погоджуючись із рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року, представник ОСОБА_25 - адвокат Пересоляк О. С. оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26 червня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_25 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О. С., на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана до апеляційного суду після закінчення строків, установлених законодавством, і підстави, наведені в апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження, не можна визнати поважними, оскільки вони не свідчать про існування об`єктивних, непереборних перешкод у своєчасному поданні заявником апеляційної скарги і не виправдовують значний (6-річний) пропуск процесуального строку на її подання.

При цьому апеляційний суд вказав, що ОСОБА_25 суд надсилав судові повістки та оскаржуване рішення суду, однак вони поверталися з відміткою «за незапитом». Суд також повідомляв сторони про розгляд справи шляхом розміщення оголошення в пресі. Під час перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної та касаційної інстанції сторони повідомлялися про час і місце розгляду справи на сайті суду.

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_25 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О. С., задоволено. Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 26 червня 2024 року скасовано, справу передано на розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (касаційне провадження № 61-10823св24).
Приймаючи вказану постанову, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи без належного повідомлення ОСОБА_25 про розгляд справи. Натомість апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, не дослідив та не надав правової оцінки доводам ОСОБА_25., викладеним в апеляційній скарзі, про причини подання ним апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, не врахував того, що в частині третій статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне провадження може бути поновлено у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 березня 2025 року клопотання ОСОБА_25 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О. С., про поновлення процесуального строку задоволено та поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення суду. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_25 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О. С., на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року.

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив із того, що причини пропуску ОСОБА_25 строку на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року є поважними, а тому такий строк підлягає поновленню. Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідає вимогам статті 356 ЦПК України і наявні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року в частині вирішення позовної вимоги Ужгородської окружної прокуратури до ОСОБА_25 про витребування земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, площею 0,0996 га - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позовної вимоги прокурора до ОСОБА_25 про витребування земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, площею 0,0996 га відмовлено. Стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_25 1 336,40 грн судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної та касаційної скарг.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги прокурора до ОСОБА_25 та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, апеляційний суд виходив із того, що: 

- суд першої інстанції здійснив розгляд справи за відсутності ОСОБА_25 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи. У матеріалах справи немає доказів повідомлення цього відповідача, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), статей 128-130, 223 ЦПК України та обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині вирішення позовних вимог щодо цього відповідача;

- ОСОБА_25 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки придбав її за відплатним договором купівлі-продажу, керуючись відомостями, викладеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного майна, та відсутністю накладених на нього обтяжень. Позивачем не доведено протилежного та не спростовано презумпцію добросовісності. Задоволення позову без компенсації збитків призведе до порушення статті 1 Конвенції, оскільки через помилки органу місцевого самоврядування на відповідача буде покладено надмірний індивідуальний тягар;

- на спірні правовідносини поширюються положення Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо посилення захисту прав добросовісного набувача. Відповідно до частини п`ятої статті 390 ЦК України суд постановляє рішення про витребування майна на користь держави чи громади за умови попереднього внесення вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Відсутність такого внесення прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування унеможливлює рішення про витребування нерухомого майна.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У листопаді 2025 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, висловлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18, від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20, постановах Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі № 686/14707/21, від 12 лютого 2025 року у справі № 570/4041/23, від 08 листопада 2023 року у справі 297/1990/21, від 05 червня 2024 року у справі № 307/1022/21, від 29 березня 2023 року у справі № 684/933/18 та інших (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Крім того, заявник вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд: 

- безпідставно дійшов висновку про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_25 про дату, час і місце розгляду справи, що стало підставою для скасування рішення суду першої інстанції;

- не врахував, що після залучення ОСОБА_25 до участі у справі суд першої інстанції протягом майже півтора року надсилав йому судові повістки за офіційною адресою місця проживання, однак вони залишалися неврученими, що саме по собі не свідчить про порушення права на справедливий судовий розгляд;

- помилково визнав відповідача ОСОБА_25 добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, не врахувавши обставин її первісного незаконного вибуття з комунальної власності та наявність очевидних ознак недобросовісності набуття;

- не врахував, що спірна земельна ділянка площею 0,0996 га, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, вибула з комунальної власності всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства, а тому могла бути витребувана від останнього набувача незалежно від кількості її подальших відчужень;

- помилково дійшов висновку про непропорційність витребування земельної ділянки та порушення права відповідача ОСОБА_25 на мирне володіння майном, не забезпечивши при цьому справедливого балансу між приватним і суспільним інтересом; 

- не врахував, що належним способом відновлення порушених прав територіальної громади є саме витребування земельної ділянки, а добросовісний набувач не позбавлений права на відшкодування збитків від відчужувача на підставі статті 661 ЦК України;

- неправильно застосував Закон України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», безпідставно поширивши його дію на спірні правовідносини, незважаючи на відсутність передбачених законом умов для його ретроактивного застосування;
- не звернув увагу на те, що пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ встановлює чітку та недвозначну темпоральну умову для його ретроактивного застосування, а саме: він поширюється лише на справи, де рішення суду першої інстанції не було ухвалено станом на дату набрання цим Законом чинності - 09 квітня 2025 року;

- не врахував, що незаконне відчуження земель комунальної власності становить значний суспільний інтерес, пов`язаний із захистом земель як основного національного багатства та забезпеченням законності їх розпорядження; 

- не надав належної оцінки тому, що спірна земельна ділянка розташована в охоронній зоні автомобільної дороги державного значення, а її передача у приватну власність відбулася з порушенням вимог земельного, містобудівного та санітарного законодавства;

- не врахував, що відкритість інформації про правовий режим земельної ділянки та її розташування виключала можливість визнання кінцевого набувача таким, що діяв добросовісно;

- дійшов помилкового висновку про пріоритет захисту прав останнього набувача над інтересами територіальної громади, що, на думку заявника, створює ризик негативної практики легалізації незаконного вибуття земель комунальної власності шляхом їх подальшого відчуження;

- не надав належної оцінки всім доводам та аргументам заявника тощо.

Крім того, у касаційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури виклав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін та за участю представника прокуратури.

У лютому 2026 року ОСОБА_25 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О. С., із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну заступника керівника Одеської обласної прокуратури, в якому зазначив про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 24 листопада 2025 року касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2025 року касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури залишено без руху та надано заявнику строку для усунення її недоліків, зокрема запропоновано заявнику надати докази сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2025 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області матеріали справи № 308/3120/15-ц; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У лютому 2026 року матеріали справи № 308/3120/15-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури про розгляд справи з викликом сторін; справу № 308/3120/15-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 6.9 рішення 5-ої сесії V скликання Ужгородської міської ради від 17вересня 2010 року № 1582 було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 , переліку громадян, зокрема ОСОБА_9 .

Надалі, протягом 2010-2012 років Ужгородська міська рада затвердила громадянам проекти землеустрою та передано у власність земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Зокрема, пунктом 2.3 рішення 6-ої сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 03червня 2011 року № 179 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0999 га на АДРЕСА_2 .

На підставі цього рішення 6-ої сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 03 червня 2011 року № 179 ОСОБА_9 видано державний акт від 12 жовтня 2011 року серії ЯЛ № 744704 на право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_2 , площею 0,0999 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 травня 2015 року № 68984475, вказану земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, було подаровано іншій особі - ОСОБА_29 на підставі нотаріально-посвідченого договору дарування від 06 листопада 2012 року. Також зміст цієї інформаційної довідки свідчить про те, що надалі на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 26 травня 2015 року ОСОБА_29 продав земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, ОСОБА_25 .

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 липня 2014 року, складеним Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області, за результатами перевірки встановлено, що затвердження проектів із землеустрою та передача у власність земельних ділянок громадянам в районі АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, вздовж проїзної частини «Обхід міста Ужгорода - контрольно-пропускний пункт «Ужгород», зокрема ОСОБА_9 - земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, відбулася з порушенням вимог статті 111 ЗК України, статті 5 Закону України «Про основи містобудування» та постанов Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 та від 20 травня 2009 року № 522.

У цій справі із позовом до суду прокурор звернувся у березні 2015 року. 

До участі у справі співвідповідачів ОСОБА_29 та ОСОБА_25 було залучено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

При розгляді справи в суді вважається, що сторони є належними.

Належними сторонами в цивільній справі є особи, щодо яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, яка повинна відповідати за позовом.

Зазначене стосується як розгляду справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи й на будь-якій стадії судового процесу.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову -обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справах № 570/3439/16-ц, № 372/51/16-ц).

У справах про витребування власником спірного майна на підставі статей 387, 388 ЦК України належним відповідачем є особа, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Правонаступництво - перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Воно може бути універсальним або частковим.

За часткового правонаступництва або сингулярного (одиничного) від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки, зокрема при зміні суб`єктного складу правовідносин.

У силу пунктів 1, 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) та внаслідок правонаступництва.

Таким чином, перехід прав та обов`язків щодо майна від одного суб`єкта права до іншого суб`єкта права є сингулярним правонаступництвом.

Матеріали справи, яка переглядається, свідчать про те, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року у цій справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було скасовано (анульовано) реєстрацію права власності ОСОБА_25 на земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, та її власником зареєстровано - «Територіальну громаду Ужгородської міської ради».

Рішенням Ужгородської міської ради від 08 липня 2021 року № 281 спірну земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, було передано у власність іншому громадянину - ОСОБА_35 .
Надалі на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2021 року ОСОБА_36 відчужив таку земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335, громадянину ОСОБА_37 (т.15 а.с. 169 -173).

Отже, станом на момент розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції (2025 рік) заявник апеляційної скарги та відповідач  ОСОБА_25 вже не був власником спірної земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:62:002:0335.

Апеляційний суд вирішуючи спір сторін у цій справі, на вказане уваги не звернув, не дослідив наявні у справі докази, не вирішив питання щодо сингулярного правонаступництва та належного складу сторін цієї справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову прокурора про суті його вимог.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування рішення суду апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду належить врахувати викладене, правильно визначити належний склад сторін спору, розглянути справу по суті в установлені законом розумні строки з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права, проаналізувати всі доводи, заперечення сторін,  ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону. 

Щодо судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк