справа № 489/4269/26  провадження №2/489/2585/26

РІШЕННЯ
Іменем України

22 липня 2026 року         м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину з інвалідністю
встановив:
У травні 2026 року позивач звернулась до суду з позовною заявою в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем ОСОБА_2 , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини з інвалідністю ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу, але не менше повного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час стягнення, щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до повноліття дитини.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини між нею та відповідачем ОСОБА_2 фактично припинені, сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різі погляди на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та життя. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 02.07.2018 перебуває на інвалідності. Корекційні методи та медичні спостереження потребують значних фінансових витрат, дитині показане індивідуальне навчання та потрібен домашній догляд. Дитина потребує догляду та значних матеріальних витрат на медичне лікування, корекцію та реабілітацію, в тому числі і логопедичні заняття, та інші потреби, які перевищують звичайні витрати на утримання дитини. У зв`язку з тим, що дитина потребує постійного догляду позивач не може працювати. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, інших неповнолітніх дітей або повнолітніх утриманців немає. У зв`язку з викладеним вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. 
У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, приходить до наступного висновку.
Із позовної заяви встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. 
Шлюб між сторонами зареєстрований 07.10.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №952, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . 
Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №801. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, та не заперечується відповідачем, що дитина проживає разом з позивачем.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 25.09.2023, виданим Управлінням соціальних виплат та компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, відповідного до якого позивач є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю.
Відповідно до консультаційних висновків спеціаліста від 27.06.2018, від 16.09.2025, медичних висновків на дитину-інваліда віком на 18 років від 02.07.2018, від 21.07.2020, та корінця медичного висновку №110 на дитину (підлітка) з інвалідністю з дитинства в віці до 18 років від 22.10.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз: дитячий аутизм з порушенням комунікативної функції мови, соціальної адаптації, важкою розумовою відсталістю, підгрупа А. 
Крім того, до позовної заяви долучено індивідуальні програми реабілітації дитини-інваліда №128 від 27.06.2018, №177 від 16.06.2023 та №92 від 26.09.2025. Так, відповідно до індивідуальні програми реабілітації дитини-інваліда№92 від 26.09.2025 дитина потребує: відновну терапію; профілактичні заходи 2 рази на рік; санаторно-курортне лікування у супроводі дорослого 2 рази на рік; психіатричну допомогу 2 рази на рік; медичне спостереження 2-3 рази на рік; консультування 2 рази на рік; надання психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових послуг; ерготерапію курсами; навчання заняттям з фізичної культури курсами; навчання основним соціальним навичкам 8 разів на рік. 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує домашнього догляду, що підтверджується довідками про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді №22 від 19.02.2020, №18 від 09.02.2022, №21 від 23.02.2022, №14 від 08.02.2023, №16 від 14.02.2024, №22 від 12.02.2025 та №3 від 22.01.2026. 
Відповідно до постанови ЛКК Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» №101 від 19.07.2023 дитина потребувала індивідуально-корекційне навчання на дому на 2023-2024 навчальний рік;
Згідно із висновками ЛКК Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» №38 від 15.05.2024 та №101 від 27.08.2025 дитина має право на індивідуальну форму навчання та звільнена від уроків фізичної культури та праці в 2024-2025 та 2025-2026 навчальних роках. 
Відповідно до наказу Миколаївського апеляційного суду №11/В від 28.01.2026 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього нагляду з 23.02.206 по 23.02.2027. 
До позову також долучено талони на отримання результатів та чеки на підтвердження витрат для проведення медичних обстежень, а саме чеки: №56767 від 29.11.2021 на суму 205,00 грн.; №43389 від 14.09.2021 на суму 145,00 грн.; №43339 від 13.09.2021 на суму 315,00 грн.; №43340 від 13.09.2021 на суму 150,00 грн.; від 27.03.2023 на суму 2195,50 грн.; від 29.03.2024 на суму 1109,00 грн.; від 15.08.2025 на суму 915,00 грн.; та чек на оплату медикаментів від 12.05.2026 на суму 846,00 грн. 
Також, позивачем було надано прайс на консультації та заняття з логопедом, нейропсихологом Центру корекції та розвитку «Ти особливий», проте, жодних доказів на підтвердження фактичного отримання послуг, проведення консультацій або занять у вказаному центрі матеріали справи не містять. 
З наданих позивачем виписок по банківському рахунку відповідача слідує, що його дохід за 2024 рік склав 1217843,23 грн., а за 2025 рік – 1295273,19 грн. 
Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (статті 110 СК України). 
Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного.
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Абзацом першим пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову.
Таким чином, як встановлено, дитина сторін є дитиною з інвалідністю, не може обходитися без постійного стороннього догляду, проживає разом з матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто.
За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи, що відповідач добровільно в повному обсязі матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, відомості щодо знаходження на його утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина.
При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку.
Позивач просить суд стягувати на свою користь з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) враховуючи стан здоров`я дитини, потребу у реабілітації та постійному лікуванні.
Положеннями статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 
Таким чином, витрати на лікування, реабілітацію, розвиток дитини та інші пов`язані витрати є додатковими витратами на дитину у розумінні статті 185 СК України.
Відповідно, позивач має право звернутися до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних із лікуванням та реабілітацією сина.
Суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до положень статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У зв`язку з цим суд враховує, що позивачем в силу свого процесуального обов`язку не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для стягнення аліментів саме в заявленому розмірі.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 14.05.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Суд вважає, що саме такий розмір аліментів надають можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Крім того, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимоги статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Розірвати шлюб між  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , зареєстрований 07.10.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №952. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання дитини –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 14.05.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог  ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (одна триста тридцять одна гривня 20 коп.).
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (одна триста тридцять одна гривня 20 коп.).
Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; 
відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 22.07.2026.

Суддя І.В.Коваленко