Справа № 132/1588/26
Провадження № 2/132/1244/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"24" червня 2026 р. Калинівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Павленко І.В.
за участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:
Позивач в позові зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору, головою якого була його мати ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області 11 жовтня 1989 року на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради народних депутатів № 151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднананим бюро технічної інвентаризації 11.10.1989 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №170. 
Згідно заповіту, посвідченого 21.11.2005 року секретарем Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області Лукіянчук Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 104, мати ОСОБА_5 заповіла йому, ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося у тому числі все те, що буде належати йому на день її смерті і на що матиме право за законом. На момент смерті заповідача заповіт не змінено і не відмінено.
Будучи спадкоємцем за заповітом на належне ОСОБА_5 майно, він, син, померлої, 17.02.2011 року звернувся з заявою про заведення спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до державного нотаріуса Калинівської державної нотконтори Вінницької області Василишиної Л.В. по місцю відкриття спадщини. На підставі його заяви державним нотаріусом Калинівської державної нотконтори Вінницької області Василишиною Л.В. 17.02.2011 року була заведена спадкова справа після смерті матері, номер у спадковому реєстрі 26169524, номер у нотаріуса 68/2011.
Даний факт підтверджується копією моєї заяви № 2 від 17.02.2011 року про прийняття спадщини та витягом № 26169524 від 17.02.2011 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи № 68. Копія даної заяви , витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи та рішення суду мною додаються. 
Також він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0, 2500 гектара в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0776 гектара в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Однак оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав колгоспному двору, головою якого була його мати ОСОБА_5 , він, як єдиний спадкоємець за вищевказаним заповітом після померлої матері, у державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_6 не має можливості по тій причині, що відповідно до наданого ним свідоцтва про право особистої власності на будівлі вказано, що житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить «колгоспному двору», головою якого була його померла мати ОСОБА_5 . Колгоспний двір припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Тому по цій причині державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. 31.03.2026 року за № 217X02-31 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, в зв`язку з чим виникає цивільно-правовий спір. 
Тому він, як єдиний спадкоємець за заповітом на належне померлій матері ОСОБА_5 майно, який прийняв спадщину після її смерті в передбачений законом спосіб вимушений звертатись в суд з позовом про визнання за ним права власності на належне померлій матері майно в порядку спадкування за заповітом.
Позивач в підготовче засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявна заява, в якій останній позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розгляд справи провести за його відсутності. 
Уповноважений представник відповідача - Калинівської міської ради Вінницької області в підготовче засідання також не з`явився, при цьому до суду надійшла заява від представника ОСОБА_7 , відповідно до якої Калинівська міська рада не заперечує проти задоволення позовної заяви та просить розглядати справу без участі її представника. 
Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в підготовче засідання не з`явились, однак звернулись до суду із спільною заявою, в якій зазначили, що вони не заперечують щодо розгляду справи за їх відсутності.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.
У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ). 
Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору, головою якого була його мати ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області 11 жовтня 1989 року на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради народних депутатів № 151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднананим бюро технічної інвентаризації 11.10.1989 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №170, що підтверджується копією свідоцтва та копією довідки № 64від 23.01.2026 року КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на житловий будинок за колгоспним двором , головою якого являється мати заявника ОСОБА_5 . 
Згідно заповіту, посвідченого 21.11.2005 року секретарем Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області Лукіянчук Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 104, мати ОСОБА_5 заповіла позивачу, ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося у тому числі все те, що буде належати йому на день її смерті і на що матиме право за законом. На момент смерті заповідача заповіт не змінено і не відмінено.
Будучи спадкоємцем за заповітом на належне ОСОБА_5 майно, позивач 17.02.2011 року звернувся із заявою про заведення спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до державного нотаріуса Калинівської державної нотконтори Вінницької області Василишиної Л.В. по місцю відкриття спадщини. На підставі його заяви державним нотаріусом Калинівської державної нотконтори Вінницької області Василишиною Л.В. 17.02.2011 року була заведена спадкова справа після смерті матері, номер у спадковому реєстрі 26169524, номер у нотаріуса 68/2011.
Даний факт підтверджується копією заяви № 2 від 17.02.2011 року про прийняття спадщини та витягом № 26169524 від 17.02.2011 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи № 68. 
Також позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0, 2500 гектара в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0776 гектара в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Однак оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав колгоспному двору, головою якого була мати позивача ОСОБА_5 , позивач, як єдиний спадкоємець за вищевказаним заповітом після померлої матері, у державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_6 не має можливості по тій причині, що відповідно до наданого ним свідоцтва про право особистої власності на будівлі вказано, що житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить «колгоспному двору», головою якого була його померла мати ОСОБА_5 . Колгоспний двір припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Тому по цій причині державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. 31.03.2026 року за № 217/02-31 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають 
Станом на день припинення існування колгоспного двору (в зв`язку з набранням законної сили ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року, в будинку номер АДРЕСА_1 проживали: мати позивача, голова двору ОСОБА_5 , позивач, її син, ОСОБА_1 та його сім`я – дружина ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою № 404, виданою Сальницьким старостинським округом Калинівської міської ради від 06.05.2026 року № 403 від 06.05.2026 року та № 396 від 06.05.2026 року. 
Ні сім`я позивача, ні його мати не бажали на той час і на даний час не бажають виділяти будь-які частки від будинку, так як лише мати позивача ОСОБА_5 була його повноправним власником в зв`язку з чим і присадибна земельна ділянка була передана їй у приватну власність та на її ім`я було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.
Відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.
Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору.
У відповідності до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Отже, житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів, належав колгоспному двору головою якого була ОСОБА_5 .
Згідно Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовленого Калинівським ВП КП «ВООБТІ станом на 15.12.2011 року, рахується 1 забудовник даного будинку: позивач ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За таких обставин суд дійшов висновку, що на час введення в дію Закону України «Про власність» позивач не втратив прво на вказане майно, а тому за ним необхідно визнати право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.120, 121, 123 ЦК УРСР, ст. ст.317, 318, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області 11 жовтня 1989 року на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради народних депутатів № 151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 11.10.1989 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №170, як голові колгоспного двору, яка після припинення його існування, не втратила право на це майно, яке згідно технічного паспорту, виготовленого 23 січня 2026 року Калинівським відокремленим підрозділом Комунального підприємства Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації, складається з житлового будинку літ.А, прибудови літ.а, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., сараю з літнею кухнею літ.Б, сараю літ. б, погріба з шиєю літ.П, криниці літ.К, воріт з хвірткою № 1, огорожі № 3, ринкова вартість якого відповідно до Звіту про оцінку майна, складеного 07.05.2026 року ТОВ « Техбудвін» становить 220 253 грн 00 коп., в порядку спадкування за заповітом, як спадкоємцем всього майна після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сальник Калинівського району Вінницької області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя І.В. Павленко