ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/493/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2024 року по 09 грудня 2025 року індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - березень 2018 року;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2024 року по 09 грудня 2025 року індексацію грошового забезпечення в повному розмірі, з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач у період з 01.01.2024 по 09.12.2025 неналежно здійснював нарахування та виплату індексації грошового забезпечення: у окремі періоди індексація не нараховувалась і не виплачувалась, а в інші — обчислювалась із застосуванням неправильного базового місяця.
На думку позивача, базовим місяцем для обчислення індексації має бути березень 2018 року, оскільки саме з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 704, якою встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців. Подальшого підвищення посадових окладів, яке б змінювало базовий місяць, не відбулося.
У зв`язку з цим позивач просив зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 09.12.2025 із застосуванням березня 2018 року як базового місяця, з урахуванням уже виплачених сум.
Крім того, позивач вважає, що виплата належної йому індексації має бути проведена з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до Порядку № 44, оскільки така компенсація здійснюється військовослужбовцям у разі утримання ПДФО з належних їм виплат.
2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. 
Заперечуючи проти позову зазначив, що індексація грошового забезпечення позивачу нараховувалась відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078.
На думку відповідача, з урахуванням положень законів України про Державний бюджет на 2024 та 2025 роки, базовими місяцями є грудень 2023 року та січень 2025 року, а не березень 2018 року. Індексацію у 2024 році відповідач почав нараховувати з серпня 2024 року, коли індекс споживчих цін перевищив установлений поріг.
Також відповідач зазначив, що з 23.04.2025 по 01.09.2025 позивач був знятий з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням місця проходження служби, тому грошове забезпечення та індексація за цей період йому не нараховувалися.
У зв`язку з цим відповідач вважав вимоги про перерахунок індексації із застосуванням березня 2018 року як базового місяця необґрунтованими.
Щодо компенсації ПДФО відповідач зазначив, що така компенсація вже виплачувалася одночасно з грошовим забезпеченням, тому в цій частині порушене право позивача відсутнє, а позовна вимога є передчасною.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.
1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.
1. Позивач проходив службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
2. Позивачеві за період з 01 січня 2024 року по 09 грудня 2025 року була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення не в повному обсязі.
3. Представник позивача звернувся із заявою до відповідача в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення, з урахуванням відрахувань, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням базового місяця березень 2018 року.
4. Листом від 02.01.2026 року відповідач повідомив представника позивача про те, що відсутні підстави для нарахування індексації в спірний період, оскільки така нараховувалась та виплачувалась згідно вимог чинного законодавства. 
5. Судом досліджені наявні в матеріалах справи копії особистих карток грошового забезпечення та архівні відомості. 
ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.
1. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у статті першій якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).
2.Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення».
Положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Положеннями статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
В силу статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
3. Згідно із п. 11 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, в редакції від 21.06.2012, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Згідно із п. 5 цього ж Порядку, в редакції від 21.06.2012, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.
4. Щодо індексації з 01.01.2024 року по 09.12.2025 року, то суд зазначає, що ст. 39 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
5. Отже, починаючи з 2024 року базовим місяцем для індексації грошових доходів населення визначено грудень 2023 року.
Відтак, у даних спірних відносинах підлягають застосуванню саме норми статті 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», як нормативно-правового акту, який має вищу юридичну силу, аніж Постанова №1078, на яку посилається позивач в обґрунтування заявленого позову і яка є підзаконним нормативно-правовим актом.
Доказів підвищення розміру грошових доходів позивача у грудні 2023 року не надано.
Суд зауважує, що згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін з січня 2024 року по травень 2024 року не перевищував 103% .
Разом з цим, підвищення установленого порогу індексації мало місце лише у червні 2024 року - індекс споживчих цін у вказаному місяці склав 104,3%. Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за червень 2024 року, є липень 2024 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовців у зв`язку з її індексацією мало відбулось не раніше серпня 2024 року (нарахування у вересні за серпень), відтак відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу поточної індексації грошового забезпечення в 2024 році з урахуванням базового місяця березень 2018.
6. 01.01.2025 року набрав чинності Закон України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Відповідно до статті 34 зазначеного закону установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків.
Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується. Отже самим законом визначений «базовий місяць», а саме січень 2025 року.
Аналогічна норма міститься в Законі України від 03.12.2025 № 4695-IX «Про Державний бюджет України на 2026 рік» в статті 41, установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2026 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2025 року, у січні 2026 року не нараховується. Отже законом визначений «базовий місяць», а саме січень 2026 року.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо перерахування поточної індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 09.12.2025 року включно з урахуванням березня 2018 року як «базового місяця» не підлягають задоволенню.
7. Відтак, з огляду на зазначене судом вище по тексту рішення, вбачається, що поточна індексація позивачу виплачувалась правомірно. Підстав для її перерахунку не має. Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
8. Крім того суд зазначає, що в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб, на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки її виплати з 01 січня 2024 року по день фактичної виплати індексації, слід відмовити.
Вказані вимоги є взаємопов`язаними, при цьому вимога про компенсацію втрати частини доходів є похідною від вимоги щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, а відтак і відсутні правові підстави для задоволення похідної вимоги про компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб
9. Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
10. Враховуючи викладене, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволені позовних вимог.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
1. З огляду на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, судом не вирішується питання розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
2. Розподіл судових витрат не здійснюється. 

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 );
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ).

Суддя О.В. Боднарюк