ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року   Справа № 918/1145/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Мельник О.В. ,  суддя Гудак А.В. 

секретар судового засідання Муляр О.М. 
за участю представників сторін:
позивача - Гольонко М.М. (в режимі відеоконференції);
відповідача - Якобчук П.О., Штогрін О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25 травня 2026 року та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 11 червня 2026 року у справі №918/1145/25 (суддя Мовчун А.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агро Органік"
про визнання припиненим права оренди

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" (далі - ТОВ "Гармонія 2564") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агро Органік" (ТОВ "СГ "Агро Органік") про визнання припиненим права оренди за договором оренди землі від 18.11.2016.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Гармонія 2564" є власником земельної ділянки, кадастровий номер 5624683300:01:002:0053, загальною площею 1,0153 га, щодо якої між попереднім власником та відповідачем було укладено договір оренди землі. Посилаючись на наявність передбаченого договором права на одностороннє розірвання договору, позивач направив відповідачу лист про розірвання договору оренди. Водночас будь-якої відповіді на вказаний лист від відповідача не надходило, що слугувало підставою для звернення до суду з позовом. 
Короткий зміст рішень місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25 травня 2026 року у справі №918/1145/25 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агро Органік" про визнання припиненим права оренди відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив із того, що позивач не довів настання передбачених договором підстав для припинення права оренди земельної ділянки в односторонньому порядку. Суд зазначив, що лист-повідомлення про розірвання договору є одностороннім правочином, а тому позивач мав довести належне вчинення такого правочину, зокрема факт направлення та отримання орендарем відповідної заяви. Однак матеріали справи не містять належних доказів отримання відповідачем листа-повідомлення від 19.05.2025. Крім того, суд установив, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження повноважень адвоката, який підписав та направив заяву про розірвання договору, на вчинення від імені власника земельної ділянки дій щодо припинення орендних правовідносин.
Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 11 червня 2026 року у справі №918/1145/25 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агро Органік" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив із того, що відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, а саме подано договір про надання правничої допомоги, додаток до нього, рахунок, акт приймання-передачі наданих послуг та платіжну інструкцію про оплату гонорару. Суд встановив, що зазначені витрати є реальними, фактично понесеними, пов`язаними з розглядом цієї справи та відповідають критеріям розумності й співмірності, передбаченим статтями 126, 129 ГПК України.
Узагальнені доводи апеляційних скарг та зеперечення інших учасників справи
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Гармонія 2564" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Апелянт вказує, що відповідно до пункту 33 договору оренди власник земельної ділянки має право в односторонньому порядку розірвати договір шляхом направлення орендарю відповідної заяви за шість місяців до дати розірвання договору. На виконання зазначеної умови договору позивачем 19.05.2025 було направлено відповідачу лист-повідомлення про розірвання договору разом із актами приймання-передачі земельної ділянки та документами, що підтверджують повноваження представника, а факт направлення листа підтверджується описом вкладення, поштовою накладною та інформацією про вручення поштового відправлення. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність належного підтвердження повноважень адвоката на підписання та направлення листа-повідомлення. На думку скаржника, ордер відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" є самостійним документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги, а тому не потребує додаткового підтвердження довіреністю. При цьому суд першої інстанції не встановив жодних обмежень повноважень адвоката, а прийнявши до розгляду позовну заяву, підписану цим самим представником, фактично визнав належними документи, що підтверджують його представництво. Також апелянт зазначає, що суд безпідставно застосував положення статті 244 Цивільного кодексу України без урахування спеціальних положень статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та правових висновків Верховного Суду щодо достатності ордера як документа, що підтверджує повноваження адвоката.
Окрім того, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції додатковим рішенням, ТОВ "Гармонія 2564" звернулося до Північно-західного апеляцйного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що додаткове рішення є похідним від основного рішення, а тому в разі його скасування підлягає скасуванню й додаткове рішення. Скаржник також вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки при ухваленні основного рішення неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Відповідач у відзивах на апеляційні скарги просить суд залишити оскаржувані основне та додаткове рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Одночасно з відзивами на апеляційні скарги відповідач подав клопотання про поновлення строку на їх подання, посилаючись на те, що представник відповідача не отримував копій апеляційних скарг, а доступ до матеріалів справи в підсистемі "Електронний суд" отримав лише 16.07.2026.
Розглянувши зазначені клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в їх задоволенні з таких підстав.
Відповідно до статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Згідно з частиною першою статті 263 та частиною четвертою статті 262 ГПК України відзив на апеляційну скаргу подається у письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до частин 1, 4 статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Натомість відповідно до частини 2 статті 119 ГПК України за заявою учасника може бути продовжений строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Водночас суд не може продовжити строк понад встановлений цим Кодексом.
Отже, за змістом частин першої, другої та четвертої статті 119 ГПК України поновленню підлягає лише пропущений процесуальний строк, встановлений законом. Натомість строк, встановлений судом, може бути лише продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення такого строку, або з ініціативи суду. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №904/5995/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №914/2848/22, Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №922/2060/23, від 01.08.2022 у справі №910/16784/20 та від 11.03.2026 у справі №911/1177/25.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 та 29.06.2026 учасникам справи було встановлено десятиденний строк для подання відзивів на апеляційні скарги. Копії зазначених ухвал відповідач отримав 16.06.2026 о 18:18 год. та 29.06.2026 о 15:20 год. відповідно. Відтак, останнім днем для подання відзиву на основне рішення було 26.06.2026 (згідно вимог абзацу 2 пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України), а на додаткове рішення - 08.07.2026.
Разом із тим відзиви на апеляційні скарги подані відповідачем лише 23.07.2026, тобто після закінчення встановлених судом процесуальних строків. При цьому із заявами про продовження встановлених судом строків до їх закінчення відповідач до суду не звертався.
За таких обставин заявлені відповідачем клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягають, оскільки стосуються строку, встановленого судом, який відповідно до положень статті 119 ГПК України не може бути поновлений, а лише продовжений за умови звернення учасника справи до закінчення такого строку.
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку, а заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки відповідач не звертався із заявою про продовження строку до його спливу, а відзиви подані після закінчення встановленого судом строку, вони підлягають залишенню без розгляду.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026 для розгляду справи №902/157/26 визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25 травня 2026 року у справі №918/1145/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16 липня 2026 р. об 11:30 год. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 11 червня 2026 року у справі №918/1145/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16 липня 2026 року об 11:30 год. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.05.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 11.06.2026 у справі №918/1145/25 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.
16.07.2026 від представників позивача та відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання позивача мотивоване участю його представника в іншому судовому засіданні, а клопотання відповідача - залученням адвоката та необхідністю надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи.
З метою забезпечення реалізації учасниками справи їхніх процесуальних прав, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, перевірки законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції та з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2026 розгляд апеляційних скарг було відкладено на 23.07.2026 об 11:30.
23.07.2026 безпосередньо у судовому засіданні представник позивача повністю підтримала вимоги та доводи, викладені в апеляційних скаргах, і просила їх задовольнити, оскаржувані рішення суду першої інстанції скасувати. Представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи оскаржувані рішення, законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим просили залишити їх без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається з матеріалів справи, 18 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ "СП "Агро Органік" (орендар, відповідач) укладено договір оренди землі (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5624683300:01:002:0053, яка знаходиться на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області. 
Договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором (пункт 6 договору).
Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою або в односторонньому порядку за заявою власника земельної ділянки надісланої орендарю за 6 місяців до дати розірвання договору; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом (пункт 33 договору).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" 12.04.2025 згідно Акту приймання-передачі майна до статутного капіталу від 09.04.2025 набуло право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624683300:01:002:0053, яка знаходиться на території Городоцької сільської ради, Рівненського району Рівненської області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2026.
Як зазначає позивач, 19 травня 2025 року його представником, адвокатом Гольонко М.М., було надіслано на адресу відповідача лист - повідомлення від 19.05.2025 про припинення дії договору оренди землі шляхом його розірвання в односторонньому порядку згідно п. 33 договору оренди землі. До листа додані акт приймання - передачі (повернення) земельної ділянки з оренди у двох примірниках та документи, що підтверджують повноваження представника власника земельної ділянки.
Оскільки вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та належного реагування, ТОВ "Гармонія 2564" звернулося до суду з позовом до ТОВ "СП "Агро Органік" про визнання припиненим права оренди за договором оренди землі від 18.11.2016.
Місцевий господарський суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та оцінка доводів учасників справи
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
У цій справі предметом спору є вимога позивача про визнання припиненими договірних правовідносин за договором оренди земельної ділянки у зв`язку з його одностороннім розірванням відповідно до умов договору.
Згідно із положеннями статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, друга статті 319 ЦК України).
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У частинах першій та третій статі 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до частин другої та третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Аналізуючи зміст зазначених норм матеріального права можна зробити висновок, що якщо укладеним між сторонами договором передбачено розірвання договору в односторонньому порядку і зацікавленою стороною дотримано порядок його розірвання, він відповідно є розірваним у порядку, визначеному договором.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №727/898/19 вказано, що односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (статті 1, 13 Закону України "Про оренду землі").
Згідно з частиною четвертою статті 31 Закону України "Про оренду землі" розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Тлумачення указаного положення свідчить, що за загальним правилом не допускається розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Проте сторони в договорі оренди можуть встановити як умову про одностороннє розірвання договору оренди землі, так і процедуру її реалізації.
У постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №146/1094/21 зазначено, що тлумачення частини третьої статті 202 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови або відсутність таких, чи коли одна із сторін набуває право на односторонню відмову; одностороння відмова від договору оренди, як вид одностороннього правочину, розрахована на сприйняття саме іншою стороною договору оренди. Це зумовлено тим, що якщо існують підстави для односторонньої відмови або вона не залежить від певних підстав, то для орендаря вчинення такої відмови породжує істотні правові наслідки у вигляді розірвання договору. Тому в разі якщо орендодавець має право на односторонню відмову від договору оренди землі і вчиняє такий односторонній правочин, оскільки відмова від договору має бути адресована та сприйнята орендарем, то про нього слід повідомити саме орендаря, а не державного реєстратора; державний реєстратор не є учасником приватних відносин і повідомлення державного реєстратора про вчинення орендодавцем односторонньої відмови від договору оренди не може породжувати для орендаря правові наслідки у вигляді розірвання договору оренди.
З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2016 між Антонюк Марією Василівною та ТОВ "СП "Агро Органік" укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором (п. 6 договору).
Разом з тим, пунктом 33 договору сторони передбачили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою або в односторонньому порядку за заявою власника земельної ділянки надісланої орендарю за 6 місяців до дати розірвання договору.
Отже, в пункті 33 договору сторони погодили процедуру, за умови дотримання якої цей договір може бути розірвано в односторонньому порядку, а саме: за заявою власника земельної ділянки надісланої орендарю за 6 місяців до дати розірвання договору.
Судом встановлено, що ТОВ "Гармонія 2564" 12.04.2025 набуло право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624683300:01:002:0053, яка знаходиться на території Городоцької сільської ради, Рівненського району Рівненської області. 
Отже, для припинення договору в позасудовому порядку позивач повинен був довести сукупність таких обставин: складення відповідної заяви (повідомлення) саме від імені власника земельної ділянки, наявність у особи, яка її підписала, належних повноважень діяти від імені власника, а також належне направлення такої заяви орендарю у спосіб та строки, визначені договором.
Як зазначає позивач, орендодавець, як новий власник земельної ділянки, керуючись пунктом 33 вказаного вище договору оренди землі, надіслав орендарю листа-повідомлення про розірвання договору оренди землі від 18.11.2016.
На підтвердження надіслання вказаного листа-повідомлення позивачем додано копії накладної №3301900036885 від 19.05.2025, опису вкладення у цінний лист від 19.05.2025 та фіскального чеку від 19.05.2025.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила, тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 32 Правил поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку:
1) найменування адресата (одержувача) та відправника: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, якщо відомо - ім`я та прізвище адресата. На простих та реєстрованих поштових картках, листах (крім тих, що адресуються до запитання, до відділення) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата (за наявності) зазначаються повністю; номер абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного або фіксованого зв`язку відправника та адресата (одержувача) (для реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, крім поштових карток, листів без оголошеної цінності, відправлень для сліпих);
2) поштова адреса: найменування вулиці (проспекту, бульвару, провулку тощо), номер будинку, квартири/офісу; найменування населеного пункту, району, області (крім поштових переказів); поштовий індекс; країна призначення.
Поштові відправлення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю (п.8 Правил).
Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку. Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей (п.17 Правил).
Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відправником відкритими для перевірки їх вкладення (п.47 Правил).
Загальні вимоги щодо приймання, обробки, перевезення, доставки та вручення відправлень "Укрпошта Документи" визначені у Порядку пересилання відправлень "Укрпошта Документи", затвердженого наказом АТ "Укрпошта" (далі - Порядок).
При прийманні відправлень Документи з описом вкладення відправник заповнює бланк опису у двох примірниках. Працівник об`єкта поштового зв`язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного поштового штемпеля. Один примірник опису вкладається до відправлення Документи, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник об`єкта поштового зв`язку повинен зазначити номер відправлення Документи. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до відправлення Документи, вартість вкладення (предметів) може не зазначатися (п.6.8 Порядку).
Тому, при прийнятті внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення працівник об`єкта поштового зв`язку перш за все має перевірити вміст вкладення до поштового відправлення, а саме, опис із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей. календарний штемпель з датою направлення, номер поштового відправлення, найменування поштамту, вузла зв`язку чи відділення зв`язку, ідентифікуючі ознаки працівника зв`язку, що перевірив вміст вкладення.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2024 у справі №914/866/24 вказав, що надана копія опису вкладення у цінний лист не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку, зокрема, з огляду на відсутність номера поштового відправлення в описі вкладення у цей лист найменування поштового зв`язку, вузла зв`язку чи відділення зв`язку та ідентифікуючі ознаки працівника зв`язку, що перевірив вміст вкладення, зокрема, і його посада. До схожого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.02.2022 у справі №916/1093/21.
Таким чином, належними доказами відправлення є опис вкладення в поштовий конверт з підписом працівника пошти, відбитком календарного штемпеля, номером поштового відправлення та в якому зазначений поіменний перелік документів, що надсилається адресату, а також розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку та у якому вказується найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Відповідно до статей 73, 74, 76, 77 ГПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. У цій справі позивач повинен був довести не лише факт складення повідомлення про одностороннє розірвання договору, а й факт його належного направлення відповідачу за адресою, визначеною договором. 
Як встановлено судом, на підтвердження направлення листа-повідомлення від 19.05.2025 позивачем надано накладну та опис вкладення у цінний лист. Водночас із накладної вбачається, що вона містить лише найменування населеного пункту одержувача, тоді як відомості про назву вулиці та номер будинку, за якими мало здійснюватися вручення поштового відправлення, у ній відсутні. Водночас опис вкладення містить більш повну адресу одержувача, однак він сам по собі не посвідчує адресу, за якою оператором поштового зв`язку фактично було оформлено та прийнято відповідне поштове відправлення, а лише підтверджує перелік документів, вкладених до конверта.
Крім того, наданий опис вкладення не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку та не містить номера поштового відправлення, найменування об`єкта поштового зв`язку, а також реквізитів працівника поштового зв`язку, який перевірив вкладення та засвідчив його своїм підписом. За таких обставин відсутня можливість встановити, що саме цей опис вкладення стосується саме тієї накладної, яка подана позивачем до матеріалів справи.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2024 у справі № 914/866/24 зазначив, що опис вкладення у цінний лист може вважатися належним доказом направлення кореспонденції лише за умови його оформлення відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку. Зокрема, такий опис має містити номер поштового відправлення, підпис працівника поштового зв`язку, відбиток календарного штемпеля, а також реквізити, які дають можливість ідентифікувати відповідне поштове відправлення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №916/1093/21.
Таким чином, відсутність у описі вкладення номера поштового відправлення, а в накладній - повної адреси одержувача унеможливлює встановлення належного взаємозв`язку між цими документами та не дозволяє однозначно дійти висновку про те, що лист-повідомлення був прийнятий оператором поштового зв`язку саме для направлення відповідачу за його повною поштовою адресою.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів вручення, невручення чи повернення спірного поштового відправлення. 
Колегія суддів звертає увагу, що позивач, на якого відповідно до статей 73, 74 ГПК України покладався обов`язок доведення факту належного направлення відповідачу повідомлення про розірвання договору, не був позбавлений можливості отримати відповідні докази від оператора поштового зв`язку. Якщо з моменту відправлення листа минуло понад шість місяців і відомості на сайті АТ "Укрпошта" вже відсутні, зазначене саме по собі не звільняє позивача від обов`язку доказування. Представник позивача мав право звернутися до оператора поштового зв`язку (у тому числі шляхом адвокатського запиту або витребування доказів через суд) для отримання інформації щодо вручення/невручення чи повернення поштового відправлення. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем таких дій або отримання відповіді про неможливість надання відповідної інформації.
Отже, враховуючи положення статей 73, 74, 76, 77 ГПК України, колегія суддів доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт направлення відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання договору в порядку, передбаченому пунктом 33 договору, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність зазначеної обставини. Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду.
Водночас для вирішення спору значення має не лише належне підтвердження факту направлення повідомлення про розірвання договору орендарю, а й встановлення того, чи була така заява вчинена уповноваженою особою.
Відповідно до пункту 33 договору дія договору може бути припинена, зокрема, в односторонньому порядку за заявою власника земельної ділянки, надісланою орендарю за шість місяців до дати розірвання договору.
Отже, однією з необхідних передумов реалізації сторонами погодженого договором способу припинення орендних правовідносин є підтвердження того, що відповідне волевиявлення виходило саме від власника земельної ділянки або особи, належним чином уповноваженої діяти від його імені.
Як убачається з матеріалів справи, лист-повідомлення про одностороннє розірвання договору підписано адвокатом Гольонко М.М., до листа-повідомлення від 19.05.2025 позивачем було долучено, зокрема, копію ордера серії ВК №1172424 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Гольонко М.М., які, на думку апелянта, підтверджують повноваження адвоката на підписання та направлення зазначеного повідомлення від імені власника земельної ділянки.
Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 238 ЦК України представник може бути уповноважений лише на вчинення тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, та зобов`язаний діяти в межах наданих йому повноважень.
Частинами першою - третьою статті 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, здійснюється за довіреністю, яка є письмовим документом, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами.
Отже, для підтвердження того, що волевиявлення щодо одностороннього розірвання договору виходило саме від власника земельної ділянки, суд повинен встановити не лише факт підписання відповідного повідомлення представником, а й наявність у нього повноважень на вчинення такого юридично значущого правочину від імені довірителя.
Суд зазначає, що наданий до матеріалів справи ордер лише підтверджує повноваження адвоката на надання правничої допомоги, однак сам по собі не містить відомостей про наділення його правом реалізовувати від імені клієнта право на одностороннє розірвання договору оренди землі. Доказів існування довіреності або іншого документа, який би прямо підтверджував наявність у адвоката відповідних матеріально-правових повноважень, позивачем надано не було, а матеріали справи не містять.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий ордер сам по собі не підтверджує наявність у адвоката повноважень на вчинення від імені позивача зазначеного одностороннього правочину, оскільки ордер посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги, однак не розкриває змісту цивільно-правових повноважень представника поза межами процесуального представництва та не підтверджує волевиявлення довірителя щодо уповноваження адвоката на розірвання договору від його імені.
Щодо доводів скаржника про те, що повноваження адвоката на підписання та направлення від імені позивача листа-повідомлення про одностороннє розірвання договору оренди землі підтверджуються ордером на надання правничої допомоги, то колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер є документом, який посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Разом із тим наведена норма визначає ордер як документ, що підтверджує наявність представництва між адвокатом і клієнтом, однак сама по собі не звільняє сторону від обов`язку довести обставини, які входять до предмета доказування у конкретній справі.
Так, апелянт посилається на практику Верховного Суду, відповідно до якої ордер є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката на надання правничої допомоги та не потребує обов`язкового подання договору про надання правової допомоги або довіреності.
Разом із тим колегія суддів зазначає, що наведені апелянтом правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №320/5420/18, від 26.05.2021 у справі №826/11795/18 та постанові Верховного Суду від 26.04.2021 у справі №766/17492/16-ц, стосуються питання підтвердження повноважень адвоката як представника особи під час здійснення судового представництва та подання процесуальних документів до суду. Натомість предметом дослідження у даній справі є повноваження адвоката на вчинення будь-яких матеріально-правових дій від імені довірителя, зокрема на реалізацію права на односторонню відмову від договору чи направлення повідомлення про його розірвання.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до статей 237, 238, 244 ЦК України представник може вчиняти від імені особи лише ті правочини, на вчинення яких він належним чином уповноважений. Представництво при вчиненні цивільно-правових правочинів є самостійним видом представництва, яке регулюється нормами цивільного законодавства, тоді як ордер, передбачений статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги, насамперед у відносинах із судом та іншими органами.
При цьому лист-повідомлення від 19.05.2025 про одностороннє розірвання договору оренди є не процесуальним документом, а одностороннім правочином, оскільки його направлення, відповідно до умов договору, спрямоване на припинення договірних правовідносин між сторонами. Саме тому для оцінки дійсності такого волевиявлення суд повинен перевірити не лише факт здійснення адвокатом представництва інтересів позивача, а й наявність у нього повноважень на вчинення саме такого правочину.
Посилання апелянта на те, що суд відкрив провадження у справі за позовом, підписаним адвокатом Гольонко М.М., також не спростовує зазначених висновків, оскільки перевірка судом повноважень адвоката на підписання процесуальних документів у судовому провадженні не є тотожною перевірці наявності у нього цивільно-правових повноважень на вчинення від імені довірителя одностороннього правочину поза межами судового процесу.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що сам по собі ордер не містить відомостей про обсяг матеріально-правових повноважень адвоката та не посвідчує надання йому клієнтом права на зміну, припинення чи розірвання цивільно-правових договорів від імені довірителя. 
За відсутності інших документів, які б підтверджували наділення адвоката відповідними повноваженнями, сам факт долучення копії ордера до листа-повідомлення не може вважатися достатнім підтвердженням права адвоката на вчинення такого одностороннього правочину.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що при направленні відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання договору оренди новий орендодавець надав документи, які б підтверджували набуття ним статусу орендодавця за спірним договором. Зокрема, до такого повідомлення не було долучено документів, що посвідчують перехід права власності на земельну ділянку чи перехід до нього прав та обов`язків орендодавця за договором оренди.
За таких обставин орендар був позбавлений можливості пересвідчитися, що особа, яка звернулася з вимогою про одностороннє розірвання договору, є належним суб`єктом відповідних правовідносин та наділена повноваженнями на вчинення таких дій. Саме лише посилання у листі на набуття статусу нового орендодавця без надання підтверджуючих документів не може вважатися достатнім підтвердженням правомочності особи на реалізацію передбаченого договором права на його одностороннє розірвання.
Отже, ненадання разом із повідомленням належних доказів переходу до відправника прав орендодавця не забезпечувало орендарю можливості належним чином перевірити обґрунтованість заявленої вимоги та оцінити її правові підстави, що має істотне значення для вирішення питання про дотримання передбаченої договором процедури одностороннього припинення договірних правовідносин.
За таких обставин направлений лист про одностороннє розірвання договору не може розцінюватися як такий, що підтверджує належне дотримання процедури одностороннього розірвання договору, передбаченої його умовами.
Враховуючи недоведеність належного направлення відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання договору, а також відсутність належних доказів повноважень особи, яка його підписала, на вчинення такого правочину від імені позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання припиненим права оренди, а відтак і задоволення позовних вимог.
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 11.06.2026.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за умови підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості належними доказами. Для цілей розподілу таких витрат сторона повинна надати договір про надання правничої допомоги, документи, що підтверджують обсяг виконаних робіт, та докази їх оплати або обов`язку оплатити.
На підтвердження понесених витрат представником відповідача надано копії: договору про надання правничої допомоги № 23/26-4 від 03.02.2026, додатка № 1 від 03.02.2026 до договору про надання правничої допомоги № 23/26-4 від 03.02.2026, рахунку від 27.05.2026 до договору про надання правничої допомоги № 23/26-4 від 03.02.2026, акта від 29.05.2026 приймання-передачі наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги № 23/26-4 від 03.02.2026, платіжної інструкції № 121 від 29.05.2026.
Як свідчать матеріали справи, з метою отримання правової допомоги, ТОВ "СП "Агро Органік" звернулося до Адвокатського об`єднання "Кобра", про що було укладено відповідний договір про надання правничої допомоги № 23/26-4 від 03.02.2026 (далі - договір), за умовами якого клієнт замовляє, а адвокатське об`єднання забезпечує надання послуг адвокатом щодо захисту, представництва та надання іншої правової допомоги щодо представництва клієнта в будь-яких справах, що стосуються прав, свобод та інтересів клієнта (п. 1.1.договору).
Сторони домовилися, що гонорар за послуги, які будуть надаватися на виконання цього договору, визначені в додатку № 1 до цього договору з описом конкретного доручення клієнта, яке буде надаватись адвокатом (п. 3.2. договору).
Згідно додатка № 1 від 03.02.2026 до договору про надання правничої допомоги №23/26-4 від 03.02.2026 адвокатське об`єднання прийняло доручення від клієнта щодо захисту, представництва та надання правничої допомоги в будь-яких справах, що стосуються прав, свобод та інтересів Клієнта. Сторони погодили, що гонорар за виконання доручення клієнта, зазначеного в п. 1 цього додатку має фіксований розмір та складає 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.
На виконання умов договору адвокатським об`єднанням було виставлено рахунок від 27.05.2026 на суму 15000,00 грн, а сторонами договору 29.05.2026 складено акт приймання-передачі наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги № 23/26-4 від 03.02.2026, який містить детальний опис наданої правничої допомоги, що надавалась в суді першої інстанції.
В свою чергу, клієнтом оплачено надану правничу допомогу на суму 15000,00 грн, що підтверджується долученою платіжною інструкцією № 121 від 29.05.2026.
Таким чином, відповідно до акта від 29.05.2026 приймання-передачі наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги № 23/26-4 від 03.02.2026, підписаного між сторонами, адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв правничу допомогу на суму 15000,00 грн.
Законом України "Про адвокатуру та адвокатську дільність" передбачено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську дільність").
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписамист.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).
У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.
У постанові від 20.11.2020 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положенняхстатті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому устатті 43 Конституції України.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Отже, у даній справі вартість правових послуг, що надаються замовникам встановлена сторонами договорів у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу, а отже, розмір витрат є визначеним, та становить по 15 000,00 грн.
Проаналізувавши надані представником відповідача в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів заявника, а також співмірності заявленого останнім розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на суму 15000,00 грн є підтвердженими, співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (з огляду на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору), відповідають критерію розумності їх розміру.
Колегія суддів враховує, що додаткове рішення є похідним від основного рішення суду та ухвалюється виключно з метою вирішення питань, які не були вирішені під час ухвалення рішення по суті спору, зокрема щодо розподілу судових витрат. 
Тому предметом перегляду у цьому апеляційному провадженні є виключно законність та обґрунтованість додаткового рішення, а не правильність вирішення спору по суті. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду щодо правової природи додаткового рішення.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги, значна частина її доводів фактично ґрунтується на незгоді апелянта з висновками суду першої інстанції, викладеними в основному рішенні. Однак зазначені доводи вже були предметом апеляційного перегляду та отримали належну правову оцінку суду апеляційної інстанції під час перегляду основного рішення.
За таких обставин наведені аргументи не можуть бути самостійною підставою для скасування додаткового рішення про розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статей 126, 129 та 244 ГПК України, а тому підстав для скасування додаткового рішення не вбачає.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, колегія суддів виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Натомість, доводи скаржника, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, правильно встановлених судом першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області ґрунтуються на матеріалах і обставинах справи, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.
Розподіл судових витрат
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гармонія 2564" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 25 травня 2026 року та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 11 червня 2026 року у справі №918/1145/25 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.07.2026.

Головуюча суддя Кульчій І.М. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Гудак А.В.