Справа № 643/9496/26
Провадження № 2/643/6492/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в особі головуючого судді Броницької М.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" в особі представника Усенка Михайла Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
встановив:
08.05.2026 позивач ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" в особі свого представника - адвоката Усенка Михайла Ігоровича звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 7223593 від 20.10.2023 в розмірі 46 494,92 грн, 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 7223593, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 13 900,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток № 1 до договору) відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк, встановлений Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору.
26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги 104-МЛ, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 7223593 від 20.10.2023.
У результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася заборгованість в розмірі 46 494,92 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23457953/2018 від 29.12.2025.
Оскільки термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. 
До заяви по суті справи позивачем додавалося клопотання про витребування доказів, у якому позивач просив витребувати у АТ «Ощадбанк» інформацію про надходження на рахунок банківської карти НОМЕР_1 коштів в розмірі 13 900,00 грн в період з 20.10.2023 по 25.10.2023. 
Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 11.05.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, в АТ «Ощадбанк» витребувано інформацію про надходження на рахунок за банківською карткою НОМЕР_1 коштів в розмірі 13 900,00 грн в період з 20.10.2023 по 25.10.2023. 
05.06.2026 через канцелярію суду за вх. № 35510/26 надійшла відповідь від АТ «Ощадбанк», у котрій банк вказав, що не може ідентифікувати особу, на ім`я якої емітована банківська карта, відтак просив зазначити прізвище, ім`я, по батькові та реєстраційний номер облікової карти платника податків особи, на ім`я якої емітовано картку.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 08.06.2026 з АТ «Державний ощадний банк» (ЄРДПОУ 300465, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г) витребувано інформацію про надходження за період з 20.10.2023 по 25.10.2023 на банківську картку НОМЕР_1 , емітовану АТ «Державний ощадний банк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошових коштів в розмірі 13 900,00 грн.
08.07.2026 через канцелярію суду (вх. № 43833/26) витребувана інформація надійшла від АТ «Ощадбанк».
Скерована на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвала про відкриття провадження, копія позову з доданими матеріалами 15.06.2026 повернулася на адресу суду з відміткою Укрпошти за закінченням встановленого терміну зберігання. 
У постанові від 18.12.2019 у справі № 2-4159/12 (753/12496/18) (провадження № 61-4961св19) Верховний Суд зробив висновок, що за загальним правилом повернення надісланої кореспонденції до суду із зазначенням причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не є доказом належного інформування відповідача, а також не може беззаперечно свідчити про його відмову від одержання кореспонденції чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Втім, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Отже, сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11 (провадження No 61-6596ск20).
Таким чином, відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Оскільки подача відзиву є правом, а не обов`язком відповідача, відтак керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільну справу за наявними у ній матеріалами.
З боку сторін жодних клопотань, в тому числі клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не надходило. 
Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер кредитно-факторингових правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.
Судом встановлено, що 20.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 7223593, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 13 900,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором (а.с. 6-12 зворот). 
Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до договору), відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк, встановлений Договором (а.с. 11 зворот). 
Поряд з цим Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору.
Кредит було надано на підставі заяви відповідача на отримання кредиту для задоволення особистих потреб в сумі 13 900,00 грн, загальним строком кредитування – 105 днів, з яких 15 днів – пільговий період з денною процентною ставкою 1,35%, 90 днів – поточний період з денною процентною ставкою – 3,50%. Платіжна картка, на яку позичальник просила перерахувати кредитні кошти – MASTERCARD DEBIT GOLD, маска картки згідно заяви: НОМЕР_1 (а.с. 12).
Договір було підписано одноразовим ідентифікатором 189917, надісланого позичальнику 20.10.2023 о 11:33, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан» б/н від 10.09.2025 (а.с. 13).
Згідно наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення № 113121404 від 20.10.2023 підтверджується факт сплати ТОВ «Мілоан» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , коштів у сумі 13 900,00 грн з призначенням платежу: за договором 7223593 (а.с. 14, зворот).
Відповідно до п. 3.2.6. Договору про споживчий кредит, Кредитодавець має право відступати або іншим чином передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб та в будь-який час протягом строку цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавець отримає від Позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за Договором, такий платіж (кошти), відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Згідно із п 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання електронними підписами сторін, тобто підписання одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитора на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитора.
З наданої суду довідки АТ «Державний ощадний банк від 01.07.2026 № 46/12-11/90516/2026 встановлено, що банківська картка № НОМЕР_3 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до відкритого на її ім`я рахунку (а.с. 60). 
Щодо поповнення картки № НОМЕР_3 банк надав платіжну інструкцію (МО) № 1408966643821 від 21.10.2023, з якої вбачається, що на ім`я отримувача ОСОБА_1 відбулося перерахування суми грошових коштів у розмірі 13 900,00 грн через платіжну систему MasterCard (а.с. 61).
На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку про те, що шляхом підписання 20.10.2023 Договору про споживчий кредит № 7223593 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 виникли правовідносини у сфері споживчого кредитування і грошові кошти були передані відповідачу у власність.
Отже, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, які визначені умовами кредитного договору.
Публічна пропозиція (оферта) у розумінні статей 641, 644 ЦК України визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, однак всі інші істотні умови які є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, зазначено в Індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту - Кредитному договорі.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.
З аналізу зазначених правових норм слідує, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Положеннями ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідач не надала доказів, що свідчили б про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
У пункті 3.2.6. Договору про споживчий кредит № 7223593 від 20.10.2023 сторони погодили право кредитодавця відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.
Судом встановлено, що в подальшому 26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги 104-МЛ, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 7223593 від 20.10.2023 (а.с. 17-25).
Пунктом 6.2.3 договору відступлення прав вимоги визначено, що права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь Кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній у п. 7.1 цього договору, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення Права Вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (додаток № 2), відповідно до п. 8.3.2 Договору. 
Згідно платіжної інструкції № 406 від 26.03.2024 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» здійснило перерахунок ТОВ «Мілоан» грошових коштів у сумі 2 222 047,80 грн з призначенням платежу: оплата згідно Договору відступлення прав вимоги 104-МЛ від 26.03.2024, без ПДВ (а.с. 26, зворот). Дана обставина свідчить про перехід права вимоги до нового кредитора.
Відтак Акт приймання - передачі Реєстру Боржників від 26.03.2024 до Договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ від 26.03.2024 сторони підписали 26.03.2024 (а.с. 26).
Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги 104-МЛ від 26.03.2024 (у новій редакції згідно додаткової угоди № 1 від 04.02.2025), за номером 2692 в Реєстрі ідентифікується контрагент ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , загальна сума заборгованості якої становить 46 494,92 грн (а.с. 27).
За погодженням сторін, пунктом 6.2.4. договору відступлення прав вимоги визначено, що відступлення Прав Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників. Пунктом 6.3. договору відступлення прав вимоги сторони договору закріпили, що з моменту переходу до Нового Кредитора Прав Вимоги, відповідно до п. 6.2.3 цього Договору, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Кредитора, за цими Кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги до Нового Кредитора переходить серед іншого право на звернення до суду.
У результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася заборгованість в розмірі 46 494,92 грн, що підтверджується Випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 7223593 від 20.10.2023 (а.с. 16, зворот). 
У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З метою врегулювання заборгованості на адресу позивач скеровував на адресу відповідача письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23457953/2018 від 29.12.2025 (а.с. 27, зворот). Суду не надано підтвердження акцепту отриманої претензії зі сторони відповідача чи доказів погашення відповідачем заборгованості.
З наведеного вище встановлено, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про споживчий кредит № 7223593 від 20.10.2023, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, доказів того, що відповідач виконав належним чином взяті на себе зобов`язання як до так і після відступлення права вимоги, сплатила грошові кошти у рахунок погашення заборгованості, суду не надано, кожен аргумент позивача знаходить своє підтвердження наявними у матеріалах справи доказами та не спростований доводами відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а відтак наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі в розмірі 46 494,92 грн.
При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) від 02.06.2014 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження розміру витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявна копія Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 30, зворот), копія Акту надання послуг (правової (правничої) допомоги) № Д/12308 від 05.01.2026 на суму наданих послуг в розмірі 8 000,00 грн (а.с. 31, зворот), Детальний опис наданих послуг до Акта № Д/12308 від 05.01.2026 (а.с. 32), ордер на надання правничої допомоги (а.с. 31).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дана законодавча норма відображена у висновку, сформованому Верховним Судом у постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, який в продовження виснував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.05.2026 у справі № 911/969/24, за відсутності клопотання сторони про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яка підлягає розподілу між сторонами, відсутні правові підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат.
В матеріалах справи відсутня позиція відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, документи на підтвердження вказаних витрат суду надані, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 662,40 грн (а.с. 5-5а).
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 274, 277, 354, 355 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов задоволити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про споживчий кредит №7223593 від 20.10.2023 в розмірі 46 494 (сорок шість тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 92 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачений за подання позову судовий збір у сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, індекс 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя М.В. Броницька