ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 607/9725/25	Головуючий у 1-й інстанції 	
Провадження № 22-з/4817/40/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

Д О Д А Д К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Свірський Тарас Володимирович, про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у справі №607/9725/25 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Свірський Тарас Васильович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2026 року, ухваленого суддею Якімцем Т.І., повний текст якого виготовлено 03 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту на право користування земельною ділянкою, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 червня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Свірський Тарас Васильович, задоволено частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2026 року, скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення безстрокового, безоплатного земельного сервітуту (право користування земельною ділянкою), відмовлено.
29.06.2026, через систему «Електронний суд» до Тернопільського апеляційного суду представником ОСОБА_1 — адвокатом Свірським Т.В. подано заяву, яка зареєстрована 30.06.2026 про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу за розгляд даної цивільної справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 14 000 грн.
На підтвердження понесення таких витрат в суді апеляційної інстанції до заяви адвокатом Свірським Т.В. долучено: копію договору про надання правничої допомоги від 17.03.2025, додаткову угоду від 27.02.2026 до договору про надання правничої допомоги від 17.03.2025, акт надання — отримання послуг від 26.06.2026.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами заяви про ухвалення додаткового рішення в її межах, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткової постанови слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав.
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що представник ОСОБА_1 - адвокат Свірський Т.В. в апеляційній скарзі просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на підставі доказів, які він зобов`язався подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
29.06.2026 представником ОСОБА_1 – адвокатом Свірським Т.В. через систему «Електронний суд» подано суду заяву, яку зареєстровано 30.06.2026 про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача в користь ОСОБА_1 в розмірі 14 000 гривень.
На підтвердження понесення таких витрат в суді апеляційної інстанції до заяви адвокатом Свірським Т.В. долучено: копію договору про надання правничої допомоги від 17.03.2025, додаткову угоду від 27.02.2026 до договору про надання правничої допомоги від 17.03.2025, акт надання — отримання послуг від 26.06.2026.
При цьому, зі змісту акту надання — отримання послуг від 26.06.2026 вбачається, що надані послуги складаються, зокрема з:
- складення апеляційної скарги (правовий аналіз матеріалів та оцінка обставин і наявних доказів, правовий аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції);
- участь в двох судових засіданнях Тернопільського апеляційного суду у даній справі. 
Також, в акті зазначено, що сторони узгодили, що вартість наданих клієнту послуг у підсумку складає 14 000 гривень, які клієнт зобов`язаний оплатити у спосіб, що не заборонений чинним законодавством України, в термін до 31 грудня 2026 року.
Таким чином, витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.
Разом з цим, проаналізувавши наведений у акті надання — отримання послуг від 26.06.2026, детальний опис наданих ОСОБА_1 адвокатом Свірським Т.В. послуг, апеляційний суд вважає, що відображена у ньому інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Також слід зазначити, що акт надання — отримання послуг від 26.06.2026 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Апеляційний суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
На думку апеляційного суду, наведені в акті послуги, а саме складання апеляційної скарги та представництво інтересів у Тернопільському апеляційному суді (представник Тараканової В.М. приймав участь в апеляційній інстанції лише в двох судових засіданнях, з яких одне відклалося, в зв`язку із заявленням клопотання представником позивачки - адвокатом Бочаном І.П.), не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт.
Крім цього, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21 та від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
З огляду на викладене, враховуючи особливості предмета спору, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в акті від 26.06.2026, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку, що заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Свірського Т.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000 гривень.
Вказана сума не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару, є співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 133, 134, 137, 141, 270, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Свірський Тарас Володимирович про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 гривень.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча:       Н.М. Храпак

Судді:        Б.О. Гірський

О.З. Костів