Справа № 364/489/26
Провадження № 2/364/436/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2026 Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л.А.,
при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,
за участю:
учасники справи – не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»)
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 
ВСТАНОВИВ:
До Володарського районного суду Київської області 15.05.2026 надійшов зазначений позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії продукту «На все» від 03.03.2025 № 1520-9214 у загальному розмірі 119 613,00 грн та судові витрати.
На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Грінченко Ю.В. (довіреності від 05.02.2026, від 04.02.2026 № 14, а.с. 10, 92) у позовній заяві зазначила, що за умовами кредитного договору № 1520-9214, укладеного сторонами 03.03.2025 через веб-сайт Позивача (navse.in.ua), Відповідач отримав кредит у розмірі 9 800,00 грн. Також відповідно до Додаткової угоди № 1 від 19.03.2025 Відповідач отримав від Позивача додаткові кошти у кредит у розмірі 1 000,00 грн, а відповідно до Додаткової угоди № 2 від 28.03.2025 Відповідач отримав від Позивача додаткові кошти у кредит у розмірі 18 000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за цим Договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених цим Договором та Додатковими угодами умовах. Проте Відповідач не надав своєчасно та у повному обсязі кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами Договору. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, за станом на 27.03.2026 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 119 613,00 грн, що складається з такого: 
– 27 205,84 грн – заборгованість за кредитом;
– 77 838,20 грн – заборгованість за нарахованими процентами;
– 13 551,94 грн – заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України);
– 1 017,02 грн – заборгованість по комісії.
Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с. 98). 

Після виконання вимог частин шостої-восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) ухвалою суду від 25.05.2026 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (з огляду на ціну позову), призначено підготовче судове засідання на 15.06.2026, відкладене у зв`язку із неявкою Відповідача на 29.06.2026. Ухвалою суду від 29.06.2026 справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 29.07.2026, яке було знято з розгляду, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді (а.с. 142), призначено розгляд на 14.08.2026 та відкладено на 02.09.2026 у зв`язку із неявкою Відповідача у судове засідання.
У судові засідання 14.08.2026 та 02.09.2026 представник Позивача не з`явилася, про дату, час і місце засідання суду належно повідомлені, що підтверджено відповідною довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет «Електронного Суду» (а.с. 135, 136, 146, 153); до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, проти ухвалення судом заочного рішення в справі не заперечують (а.с. 99). 
Відповідач у судові засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин шостої, сьомої, восьмої статті 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, що повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 137-138, 139-140, 154-155, 156-157), а також шляхом розміщення оголошення про його виклик у судове засідання на офіційному вебсайті Володарського районного суду Київської області вебпорталу судової влади України (а.с. 133-134, 151-152); про причини своєї неявки суд не повідомляв; клопотань (заяв) про відкладення судових засідань, а так само відзиву із запереченнями проти позову суду також не подавав.
За наведених обставин Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його місця проживання з отриманням відмітки на повістках про відсутність особи за цієї адресою (пункт 2 частини сьомої, пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України), а також шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному вебсайті Судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України).
Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання. 
Відповідно до норм статей 3, 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Таке декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою.
Згідно з вимогами пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (зі змінами), особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою; у разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором; за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Строки виконання особою обов`язку щодо декларування/реєстрації свого місця проживання визначені в пункті 5 названого Порядку. 
З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті 55, 68 Конституції України).

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що Позивач – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, основним видом діяльності є кредитування, що підтверджено відповідно копіями Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК номер 116 (а.с. 91), Виписки та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 83, 84-90).
Між сторонами: Позивачем – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі директора Резуєва Є.В., з одного боку, та Відповідачем – ОСОБА_1 , з іншого боку, 03.03.2025 через веб-сайту Позивача (https://navse.in.ua) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії продукту «НА ВСЕ» № 1520-9214 (далі – Кредитний договір), копія якого додана до позовної заяви (а.с. 12-22) та який підписано Відповідачем в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (номеру паролю) «А6582»; ідентифікуючи Відповідача відомості (паспортні дані, РНОКПП, адреса місця проживання, електронної пошти, номер особистого електронного платіжного засобу) наведено в Розділі 13 Кредитного договору, а також в Таблицях обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1520-9214 (а.с. 31-33). 
За умовами зазначеного Кредитного договору Кредитодавець (Позивач) відкриває для Позичальника (Відвідача) невідновлювальну кредитну лінію на таких умовах: розмір кредитного ліміту 9 800,00 грн; загальний строк кредитування – 300 днів (до 27.12.2025); базовий період – 14 календарних днів; стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день; знижена процентна ставка становить 0,90 % в день, яка застосовується протягом базового періоду. Крім того, за видачу кредиту сплачується одноразово комісія у розмірі 20 % від суми кредиту.
Обчислення загальної вартості кредиту наведено у Паспорті споживчого кредиту та у його Додатку (а.с. 34-36, 37-61). 
Крім того, 19.03.2025 між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору про відкриття кредитної лінії № 1520-9214 продукту «НА ВСЕ», копія якої також додана до матеріалів справи (а.с. 64-66).
Ця Додаткова угода підписана Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «А4704»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, електронна адреса, номер банківської карти та названий одноразовий ідентифікатор наведено в розділі 11 Додаткової угоди (а.с. 66); ці відомості є тотожними наведеним вище ідентифікуючим Відповідача відомостям у Кредитному договорі (а.с. 22).
За умовами цієї Додаткової угоди Кредитодавець (Позивач) зобов`язався в цей же день 19.03.2025 (пункт 2.2) надати Відповідачу додаткові грошові кошти в розмірі 1 000,00 грн (пункт 2.1), підтвердивши також, що Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму коштів у розмірі, що становить 10 800,00 грн (пункт 2.3). Відповідач ОСОБА_1 отримав від Позивача додаткові кошти у розмірі 1 000,00 грн на строк 300 календарних днів, починаючи з дня укладення Додаткової угоди (19.03.2025). Таким чином, загальний строк кредитування становить 316 днів (пункт 2.7).
Також сторони у Додатковій угоді домовилися внести зміни до умов Кредитного договору, визначивши графік оплат (пункт 5) та одночасно підписали з тим же одноразовим ідентифікатором Відповідача Додатки до Додаткової угоди, в яких викладено Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 66-69). 
Крім того, 28.03.2025 між сторонами була укладена Додаткова угода № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1520-9214 продукту «Добір НаВсе», копія якої також додана до матеріалів справи (а.с. 70-72).
Ця Додаткова угода підписана Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «А0622»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, електронна адреса, номер банківської карти та названий одноразовий ідентифікатор наведено в розділі 11 Додаткової угоди (а.с. 72); ці відомості є тотожними наведеним вище ідентифікуючим Відповідача відомостям у Кредитному договорі (а.с. 22) та Додатковій угоді від 19.03.2025 (а.с. 66).
За умовами цієї Додаткової угоди Кредитодавець (Позивач) зобов`язався в цей же день 28.03.2025 (пункт 2.2) надати Відповідачу додаткові грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн (пункт 2.1), підтвердивши також, що Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму коштів у розмірі, що становить 28 800,00 грн (пункт 2.3). Відповідач ОСОБА_1 отримав від Позивача додаткові кошти у розмірі 18 000,00 грн на строк 300 календарних днів, починаючи з дня укладення Додаткової угоди № 2 (28.03.2025). Таким чином, загальний строк кредитування становить 325 днів (пункт 2.7).
Також сторони у Додатковій угоді № 2 домовилися внести зміни до умов Кредитного договору, визначивши графік оплат (пункт 5) та одночасно підписали з тим же одноразовим ідентифікатором Відповідача Додатки до Додаткової угоди, в яких викладено Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 72-75). 
За Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ», затвердженими наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» від 27.01.2025 № 13-П (а.с. 23-30), у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання у повному обсязі у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; а в третю – неустойка та інші платежі відповідно до Договору (пункт 6.9). 
Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у день укладення згаданого вище Договору – 03.03.2025, а також Додаткових угод – 19.03.2025 та 28.03.2025 підтверджено довідками Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про перерахування суми кредиту від 01.04.2026, відповідно, № 236522-1567620227-01042026, № 237814-1575893324-01042026 та № 237195-1580966416-01042026, за якими Позивачем 03.03.2025 о 19:30 було перераховано 9 800,00 грн, 19.03.2025 о 06:20 додатково перераховано 1 000,00 грн та 28.03.2025 о 10:45 додатково перераховано 18 000,00 грн на номер платіжної карти, що збігається з номером банківської карти Відповідача, зазначеним у Кредитному договорі та Додаткових угодах (а.с. 62-63), також підтверджується копією довідки про перерахування суми кредиту № 1520-9214 від 03.03.2025 про видачу та добори по кредиту за допомогою платіжної системи «EasyPay» (а.с. 76).
Відповідач частково здійснював оплати на рахунок погашення його заборгованості за Кредитним договором та Додатковими угодами в загальному розмірі 9 300,00 грн, що підтверджено наданим суду відповідним Розрахунком заборгованості за станом на 27.03.2026 (а.с. 77-81), зокрема:
– 16.03.2025 у розмірі 2 067,92 грн;
– 10.04.2025 у розмірі 932,08 грн;
– 12.04.2025 у розмірі 2 200,00 грн;
– 13.04.2025 у розмірі 4 100,00 грн.
Отже, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі кошти для погашення його заборгованості за Кредитним договором та Додатковими угодами згідно з їх умовами. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 27.03.2026 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 106 061,06 грн, що складається з такого: 
– 27 205,84 грн – заборгованість за кредитом;
– 77 838,20 грн – заборгованість за нарахованими процентами;
– 1 017,02 грн – заборгованість за комісією.
Перевіряючи правильність нарахування відсотків за користування кредитом, суд виходить з розміру наданого кредиту (9 800,00 грн), нарахованої одноразово комісії за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту (1 960,00 грн), визначеної Договором зниженої відсоткової ставки 0,90 % (82,20 грн) в день (82,20 грн х 14 днів = 1 150,80 грн), а також стандартної (базової) процентної ставки 1,00 % за кожний день користування кредитом, враховуючи часткове погашення Відповідачем боргу, а також беручи до уваги надані додаткові кошти (1 000,00 грн і 18 000,00 грн) та межі визначеного Кредитним договором і Додатковими угодами загального строку кредитування 325 днів. 
При цьому, як видно з Розрахунку заборгованості за Кредитним Договором за станом на 27.03.2026 (а.с. 77-81) відсотки за користування кредитом нараховувались виключно в межах строку кредитування (325 днів) – до 21.01.2026.
Отже, правильність нарахування зазначених сум заборгованості за «тілом» кредиту, нарахованими відсотками та комісією перевірено судом і не викликає сумніву з огляду на наведені Позивачем розрахунки, що відповідають умовам Кредитного договору та Додаткових угод.
Крім того, як зазначалось вище, Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 13 551,94 грн, правомірність підстав нарахування і стягнення яких буде оцінено судом нижче.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ухвалі суду від 25.05.2026 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с. 108). 

Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За визначеннями частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому за положеннями частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею 11 цього Закону. 
За визначенням пунктів 5, 7 частини першої статті 3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин – це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Відповідно до норм частин третьої, шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Така відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: а) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; б) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; в) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 цього Закону).
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 названого Закону). 
Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 03.02.2023 у справі № 757/22453/20, від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21).
Як роз`яснено в постанові Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу; електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі). Підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»); за своїм змістом такий підпис є пін-кодом – алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Вимоги законодавства до кваліфікованого електронного підпису (КЕП) та удосконаленого електронного підпису (УЕП) є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із відповідними документами. Якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним – таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином – він може додаватися до них у будь-який спосіб; головне, щоб спосіб додавання електронного підпису одноразовим ідентифікатором до підписаних ним даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача. 
Отже, Верховний Суд у названій вище постанові від 04.02.2026 виснував, що у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Оскільки закон не вимагає підписання електронних договорів тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (частина перша статті 207 ЦК України). Можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з КЕП або УЕП суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій (з`ясування способу надсилання, формату зберігання, можливості односторонніх змін). При цьому паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Відтак, Верховним Судом підтверджено свій висновок про правильність ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (зокрема, Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (постанови від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20, від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23). 
Крім того, у постанові від 08.04.2026 у справі № 705/1938/25 Верховний Суд зазначив на важливості того, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Учасниками справи не ставиться під сумнів додані до позовної заяви копії укладеного в електронній формі кредитного договору від 03.03.2025 № 1520-9214; укладення цього договору сторонами підтверджено також сукупністю зазначених вище доказів, які суд вважає належними і допустимими.
Кредитор (ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») є фінансовою установою. Тому, зважаючи на норми Закону України «Про платіжні послуги», зокрема статті 31, інформація відповідного платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.
З огляду на це, надана Позивачем копія довідки про перерахування суми кредиту від 03.03.2025 № 1520-9214 за допомогою платіжної системи «LiqPay», відповідно до якої Позивачем 03.03.2026 було перераховано 9 800,00 грн, 19.03.2025 додатково перераховано 1 000,00 грн та 28.03.2025 додатково перераховано 18 0000 грн на номер платіжної карти Відповідача, що у сукупності з іншими доказами, такими як укладений договір, додаткові угоди і розрахунок заборгованості, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів Відповідачеві. 

За загальним правилом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зроблено висновок про те, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. 

Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» надає право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Так, згідно з приписами частини другої статті 8 названого Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
При цьому статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, 17.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні зміни названим Законом внесено до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (на який посилається Позивач на обґрунтування наявності підстав для стягнення нарахованого первісним кредитором штрафу з Відповідача), доповнивши цей розділ пунктом 61, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Отже, наведені законодавчі приписи стосуються правовідносин, що виникли з договору позики та/або кредитного договору, включно із споживчим кредитуванням, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).
Загальновідомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався й діє дотепер.
З огляду на це Відповідач на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» підлягає звільненню від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а саме: сплатити індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних, нарахованих за згаданими вище Договором про відкриття кредитної лінії від 03.03.2025 № 1520-9214 та Додатковими угодами від 19.03.2025 та від 28.03.2025, тобто за період, що охоплює період дії воєнного стану, тому ці кошти підлягають списанню, а позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 13 551,94 грн не підлягають задоволенню.

Зважаючи на усе викладене вище, суд вважає, що Відповідач не виконав взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості за основним зобов`язанням, процентами та комісією відповідає визначеним Кредитним договором та Додатковими угодами умовам, що підтверджено належними і допустимими доказами, а відтак наявні підстави для задоволення позову частково, оскільки у стягненні заявленої суми заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України слід відмовити.
Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (88,67 %). 
Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054 ЦК України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 11-13, 124, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 289, 351-355 ЦПК України, суд – 
ВИРІШИВ:
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598; адреса місцезнаходження: бульв. Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії від 03.03.2025 № 1520-9214 у загальному розмірі 106 061 (сто шість тисяч шістдесят одна) грн 06 (шість) коп. 
У задоволенні позову в іншій частині – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598; адреса місцезнаходження: бульв. Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 2 360 (дві тисячі триста шістдесят) грн 75 (сімдесят п`ять) коп. 
Надіслати копії повного заочного рішення суду учасникам справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення; така заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.
Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного тридцятиденного строку, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду складено 11.09.2026.

Суддя         Л.А. Макаренко