Справа №155/2007/25
Провадження №2/155/30/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
12.08.2026 м. Горохів
Горохівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді – Сметани В.М.,
при секретарі судового засідання – Воронюк Н.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.
Позов мотивує, що 21 вересня 2020 року позивач та відповідач уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану міста Грубешів Люблінського воєводства.
Під час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився син ОСОБА_3 .
Вказує, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 20 січня 2025 року, шлюб розірвано.
Зазначає, що вона з відповідачем добровільно не дійшли згоди щодо місця проживання сина ОСОБА_4 . На даний час син проживає разом з нею. Відповідач неодноразово намагався протиправно забрати у неї дитину.
Крім того, вважає, що в інтересах сина проживати саме з нею, а не з його батьком, оскільки, вона має постійне місце роботи та проживання, позитивно характеризується.
Також вказує, що відповідач є працездатним, працює, іншої сім`ї та дітей на утриманні немає, проте, не надає допомоги на утримання дитини.
Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача в її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2000,00 гривень щомісяця на дитину, аліменти в розмірі 2000,00 гривень, щомісяця на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексації відповідно до закону та визначити місце проживання сина з його матір`ю.
Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 24 грудня 2025 року прийнято до розгляду заяву та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 27 січня 2026 року, доручено компетентному органу Республіки Польща на підставі Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 24.05.1993 укладеного між Україною і Республікою Польща, вручити ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), місце проживання якого: АДРЕСА_1 : позовну заяву з додатками до неї; ухвалу суду про звернення із судовим дорученням та зупинення провадження у справі від 27 січня 2026 року.
На адресу суду 27 квітня 2026 року, від Львівського міжрегіональне управління Міністерства юстиції України надійшли документи іноземного суду, за результатами виконання доручення про вручення судових документів на підставі вищезазначеної ухвали суду. На підтвердження чого було долучено розписку ОСОБА_2 про отримання документів та розписку про виклик до суду в судове засідання на 16 квітня 2026 року 10 годину 00 хвилин.
Протокольною ухвалою від 16 липня 2026 року, закрито підготовче судове засідання та призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримує та просить його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи. Відзив на позовну заяву, клопотань чи заяв на адресу суду не надходило.
Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Статтею 280 ЦПК України, закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.
Дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позоної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Водночас, відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону № 1906-IV, частини 2 статті 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
У статті 20 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24 травня 1993 року, ратифікованого Постановою Верховної Ради № 3941-XII від 04 лютого 1994 року (далі – Договір), вказано, що якщо відповідно до положень цього Договору порушення справи належить до компетенції органів обох Договірних Сторін, а клопотання про порушення справи подано до органу однієї з них, то компетенція органу іншої Договірної Сторони виключається.
Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 28 Договору в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. Встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Але достатнім є дотримання форми визнання дитини, що передбачена законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої визнання має бути або було здійснене.
В справах, зазначених в пунктах 1 і 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї Договірної Сторони, на території якої дитина має місце проживання (пункт 3 статті 28 Договору).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Польща, що підтверджується копією посвідчення особи серії НОМЕР_1 , від 24 листопада 2015 року (а.с.41, 42).
Також, при розгляді справи судом встановлено, що постановою районного суду у Грубешові, ІІІ відділу у справах сім`ї та неповнолітніх, від 14 травня 2025 року, заяву ОСОБА_2 , про встановлення місця проживання малолітньої особи – відхиллено (а.с.22).
Відповідно до копії судового рішення Горохівського районного суду Волинської області від 20 січня 2025 року, шлюб між ОСОБА_6 , громадянкою України та ОСОБА_2 , громадянином Республіки Польща, зареєстрований 21 вересня 2020 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Грубешів Люблінського воєводства, повний витяг свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 номер акту 0604011/00/AM/2020/120097 – розірвано (а.с.12-15).
В даному шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , його батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_7 . Місце народження Грубешів, Польща, що підтверджується копією повного витягу зі свідоцтва про народження НОМЕР_3 , номер акту:0604011/00/AU/2021/042535, дата видача 05 листопада 2021 року, місце видачі: Грубешів (а.с.35-39). 
Згідно копії посвідчення особи серії НОМЕР_4 , від 01 березня 2022 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Грубешів, громадянство: Польське (а.с.44,45).
Як вбачається з копії акта обстеження умов проживання від 22 лютого 2024 року, складеного комісією Городищенською сільською радою, проведено обстеження умов проживання в АДРЕСА_2 . Умови проживання: задовільні, будинок газифікований, наявні всі побутові умови для комфортного проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 . Житловий будинок облаштований відповідними меблями. У ОСОБА_8 з ОСОБА_9 наявна окрема кімната для проживання. В ОСОБА_9 наявна окреме місце для сну, відпочинку, гри, виховання дитини. Кімната облаштована відповідними меблями для комфортного проживання дитини. В ОСОБА_9 наявний посезонний одяг, взуття, наявно багато іграшок для розвитку дитини. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є головою домогосподарства, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є дочкою голови домогосподарства, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є онукою голови домогосподарства, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Крім того, в графі стосунки, традиції сім`ї, зазначено, що заявниця ОСОБА_7 проживає в селі Бережанка з малолітнім сином ОСОБА_9 , в будинку, який належить бабусі ОСОБА_14 . Зі слів заявниці, батько ОСОБА_15 участі у вихованні дитини не приймає. Матеріальної допомоги не надає. Бабуся і мама заявниці допомагають матеріально та проводять час з дитиною. Сім`я дружна, в сім`ї панує взаєморозуміння, підтримка і створені всі умови для комфортного проживання дитини. ОСОБА_16 з самого народження із сином займається розвитком і вихованням дитини. Зі слів ОСОБА_17 , вони із сином проводять багато вільного часу, в них зав`язався сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Житлове приміщення облаштоване необхідною побутовою технікою, створені належні умови для комфортного проживання дитини (а.с.49, 50).
Згідно з копії довідки №0713-000028533 про реєстрацію особи громадянином України, виданої заступником начальника УДМС у Волинській області, згідно з рішенням УДМС у Волинській області №33-24 від 23 лютого 2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець Польщі, Воєводство Люблінське, місто Грубешів, набув громадянства України на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України, зазначена особа є громадянином України з 29 жовтня 2021 року. Довідка видана до свідоцтва про народження № НОМЕР_5 від 05 листопада 2021 року і є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України, паспорт громадянина України (а.с.51).
Судом встановлено, що позивач та дитина, станом на час розгляду справи, перебувають на території України, позивач має право на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини і вирішення цього питання є необхідним для реалізації прав дітей. 
Відповідно до п.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Відповідно до статті 141 СК України, встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі №754/16535/19 (провадження № 61-14623св21).
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже, не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17.
Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до копії рішення №156 від 12 червня 2026 року, ухваленого виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з матір`ю ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з копією висновку про визначення місця проживання, який є додатком до рішення виконавчого комітету Городищенської сільської ради №156 від 12 червня 2026 року, ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_4 . Служба у справах дітей Городищенськокої сільської ради вважає визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З наведених обставин справи вбачається, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом дитина постійно проживає спільно з матір`ю на території України в АДРЕСА_2 , позивачем забезпечені належні умови проживання та розвитку дитини. 
Крім того, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте ні разу в судове засідання не з`явився, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, будь яких клопотань чи заперечень на адресу суду не надходили. 
Суд, вважає, що дана поведінка відповідача, свідчить про ухилення від участі у розгляді справи та небажання врегулювати спір у добровільному порядку чи судовому порядку.
За встановлених обставин, в контексті першочергового врахування інтересів дитини, враховуючи вік ОСОБА_4 , те, що він проживає разом з матір`ю, має сталі соціальні зв`язки в родині матері, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази з урахуванням висновку органу опіки та піклування вказують, що проживання дитини з матір`ю найкраще забезпечить інтереси дитини.
При цьому, суд звертає увагу, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Тобто, якщо син буде проживати разом з матір`ю, батьківські права відповідача не будуть порушені та він не буде позбавлений можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини у повному обсязі.
Крім того, кожний із батьків не позбавлений права порушувати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21).
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.
У статті 15 ЦК України, закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі (далі – СК) України.
Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини (постанови Верховного Суду від 29 серпня 2024 року в справі № 759/14761/22, від 19 грудня 2022 року в справі № 643/3223/21 та ін.).
Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на яку власне і стягуються аліменти (див. постанову Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 188/1029/19)
Водночас Верховний Суд неодноразово наголошував, що під час вирішення справ, що стосується прав та інтересів дітей, суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, які, незважаючи на необхідність забезпечення балансу між інтересами дитини та сторін у справі, мають пріоритет над інтересами батьків.
Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Отже, відповідно до сталої практики Верховного Суду, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину має той з батьків, з ким фактично проживає дитина (див. постанову від 25 листопада 2022 року в справі № 521/5667/21), тобто суд не ставить це в залежність від попереднього вирішення спору про місце проживання дитини.
Враховуючи наведене, та незважаючи на те, що між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини, до моменту його вирішення дитина за жодних обставин не може бути позбавлена належних засобів для існування, оскільки її право на гідне життя, розвиток і забезпечення базових потреб є безумовним та підлягає першочерговому захисту. Обов`язок утримання дитини має пріоритетний характер і не може бути поставлений під сумнів або обмежений.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років – 2817 гривні.
Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
За змістом ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.182 СК України, передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що дитина в повній мірі перебуває на забезпеченні матері ОСОБА_1 , відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
На підставі наведеного, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні малолітньої дитини, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, вік дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитини повноліття.
На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб малолітньої дитини.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання.
Щодо судових витрат суд зазначає, наступне.
Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок слід стягнути з відповідача на користь держави.
Відповідно до вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір, за позовну вимогу, щодо визначення місце проживання дитини, на підтвердження даної обставини до позову додана квитанція.
Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею по справі судові витрати в сумі користь 1211,50 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 430 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 161, 180, 181, 182 СК України, суд-
УХВАЛИВ
Позов задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з матір`ю ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 50(п`ятдесят) копійок сплаченого судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторонами по справі є:
Позивач: ОСОБА_12 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин республіки Польща, житель АДРЕСА_1 , гміна Городло, Грубешівський повіт, люблінське Воєводство, Польща.
Третя особа: орган опіки та піклування Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, село Городище, вулиця Шкільна, 35, код ЄДРПОУ: 04590530.
Дата складення повного тексту заочного рішення 12 серпня 2026 року.

Суддя Горохівського районного суду
Волинської області В.М. Сметана