Справа № 420/8899/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:
- визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 »;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити утримане грошове забезпечення на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » у розмірі 1687,83 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проходила військову службу за контрактом з 11.08.2025 по 31.01.2026 року включно у військовій частині НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 . На електронну адресу відповідача 2 було направлено адвокатський запит №608 від 05.03.2026 року до командира військової частини НОМЕР_1 в інтересах Позивача. Листом від 27.03.2026 року вих. № 1160 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, в тому числі копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » за яким майора військової служби за контрактом ОСОБА_2 , офіцера групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 , за порушення військової дисципліни притягнено до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА». На думку позивача, наявні підстави для скасування у судовому порядку наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2025 № 242.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), як розпорядник коштів третього рівня, на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), здійснює фінансування, у тому числі грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям інших військових частин, але підстави вказаних виплат суворо регламентовані і не передбачають розширеного тлумачення. Позивач, звертаючись до суду щодо визнання протиправним і скасування наказу від 15.12.2025 року № 242 обрала неналежний спосіб захисту. Адже у випадку задоволення судом зазначених у позові вимог у повному обсязі, буде скасовано весь наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 ", а не лише в частині, що стосується права та інтересів Позивача. За таких обставин, це призведе до негативних та протиправних наслідків у вигляді втручання в дискреційні повноваження військової частини НОМЕР_3 щодо повноважень, наданих командиру частини військової частини НОМЕР_3 в межах положень статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України реагувати на виявлені порушення військової дисципліни, шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності підпорядкованих військовослужбовців, наслідків у вигляді помилкового скасування раніше накладених дисциплінарних стягнень відносно інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , які не є учасниками цієї справи, а також, безумовно, призведе до наслідків у вигляді підриву авторитету командира військового формування Збройних Сил України (в даному випадку авторитету командира військової частини НОМЕР_3 ) в умовах триваючої повномасштабної військової інтервенції російської федерації, та в умовах реалізації критично важливої місії, покладеної на Збройні Сили України із захисту незалежності, суверенітету й територіальної цілісності України.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/8899/26 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом з 11.08.2025 по 31.01.2026 року, включно, у Військовій частині НОМЕР_1 (далі - відповідач 1), яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 (далі – відповідач 2). 
На електронну адресу відповідача 2 було направлено адвокатський запит №608 від 05.03.2026 року до командира військової частини НОМЕР_1 в інтересах Позивача. 
Листом від 27.03.2026 року вих. № 1160 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, в тому числі копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » за яким майора військової служби за контрактом ОСОБА_3 , офіцера групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 , за порушення військової дисципліни притягнено до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА».
Судом також встановлено, що Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » керуючись статтями 48, 55 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, Статутом внутрішньої служби Статуту Збройних Сил України, з метою недопущення порушень військової дисципліни в подальшому наказано: За недбале виконання службових обов`язків, безконтрольність, бездіяльність та недотримання обов`язків командирів (начальників), а саме: недотримання статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення - "ДОГАНА" на майора військової служби за контрактом ОСОБА_3 , офіцера групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » наказано начальнику групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , молодшому сержанту ОСОБА_4 внести до наказу на грошове забезпечення для правового рішення, щодо зменшення додаткових видів грошового забезпечення вищезазначених військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за підсумками грудня 2025 року, а також внести накладені на них дисциплінарні стягнення до їх службових карток. Так, з картки особового рахунку військовослужбовця за 2026 рік у стовпці 01/2026 вбачається утримання премії у розмірі 1687,83 грн.
Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Так, на думку суду, позовні вимоги є частково обґрунтованими, правомірними, та такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.
Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні відносини, що склались між сторонами, врегульовані Законами України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", від 24.03.1999 № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", від 24.03.1999 № 548-XIV "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України", від 24.03.1999 № 550-XIV "Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 4 розділу І Положення № 1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Відповідно до правових норм, зазначених в статтях 4, 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Приписами статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна досягається, зокрема, й шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (стаття 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б)догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ.
Відповідно до вимог статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (частина четверта статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608, у редакції на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.
Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку Порядок № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.
Згідно вимог пункту 9 розділу ІІІ Порядку № 608 посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
В свою чергу, згідно пункту 3 розділу ІV військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.
Правовими нормами розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Аналогічні норми закріплені також і в статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, яка окрім права командира прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, вину якого повністю доведено, також передбачає, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно із пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
За приписами статті 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Звертаючись з позовом до суду, позивач вказує на порушення порядку проведення службового розслідування, що виразилось у неповідомленні його про підстави проведення службового розслідування, позбавленні прав надавати пояснення з приводу питань, які були предметом дослідження при проведенні службового розслідування, заявляти клопотання про витребування та долучення нових документів, висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування тощо.
Дослідивши вказані доводи, а також матеріали справи, суд встановив, що відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про проведення службового розслідування відносно нього. В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з наказом про призначення службового розслідування або повідомлення позивача про проведення службового розслідування в інший спосіб.
Таким чином, враховуючи, що позивач не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, відтак він були позбавлений усіх основоположних прав передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608, таких як: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Крім того, у відповідача була реальна можливість повідомити позивача про проведення щодо нього службового розслідування, оскільки у розпорядженні військової частини була інформація про персональні дані останнього, зокрема його домашня адреса, номер мобільного телефону, відомості про місце подальшого проходження служби позивача тощо.
Відтак, службове розслідування відбулося без вивчення доводів осіб, яких воно безпосередньо стосувалось, та без всебічної, повної і об`єктивної перевірки обставин, які законом мали бути врахованими, адже висновки акту службового розслідування ґрунтуються виключно на поясненнях військовослужбовців, що є (були) підлеглими позивача на момент його перебування на відповідній посаді командира військової частини, що у свою чергу свідчить про однобокість та необ`єктивність проведеного службового розслідування.
Перевіряючи вплив зазначених порушень на законність притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18, згідно з якою ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Допущені відповідачем порушення процедури проведення службового розслідування не є формальними, адже позбавили позивача можливості надавати пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій, що могло істотно вплинути на результати службового розслідування та вплинути на повноту висновків, отриманих за результатами такого розслідування.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні переконливі докази ознайомлення позивача із наказом про результати службового розслідування, що порушує право останнього на належний захист своїх прав та інтересів та позбавляє можливості оскаржити прийняте щодо нього рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Оцінюючи встановлені обставини справи, суд дійшов до переконання про суттєвий характер відповідних процедурних порушень під час проведення службового розслідування, зокрема щодо неповідомлення позивача про призначення та про результати службового розслідування, що мало вплив на права та обов`язки позивача.
Більш того, з тексту оскаржуваного наказу невідомо за що саме позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення. Посилання на недбале виконання службових обов`язків, безконтрольність, бездіяльність та недотримання обов`язків командирів (начальників) без його конкретизації та відсутність викладення в чому саме вбачається порушення з боку позивача прямо призводить до протиправності оскаржуваного наказу. 
Тобто, відповідачем у оскаржуваному наказі не було встановлено належним чином обставини вчиненого позивачем дисциплінарного проступку, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку.
Окрім того, відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. 
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів. 
Відповідно до статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено обов`язки командира (начальника). 
При цьому як вбачається з матеріалів справи, позивач не займав посаду командира (начальника) військової частини, а займав посаду офіцера групи цивільно військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 . Тобто, позивач взагалі не є суб`єктом, який може нести відповідальність за невиконання статей 58-59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Разом з тим, суд наголошує, що витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 містить інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . Проте наказ від 15.12.2025 року № 242 свідчить про притягнення до дисциплінарної відповідальності не лише Позивача, але й інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 .
Так, згідно правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 9901/22/17, від 06.06.2018 року у справі № 800/489/17, від 06.02.2019 року у справі № 9901/815/18, право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято, або щодо прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується. Якщо позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям оскаржуваного рішення, яке є правовим актом ненормативного характеру, то таке рішення, відповідно, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
Таким чином, на переконання суду, Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року №242, в межах спірних правовідносин, підлягає визнанню протиправним та скасуванню виключно в частині, що стосується права та інтересів позивача.
Щодо утримання грошового забезпечення на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 № 242, суд зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » наказано начальнику групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , молодшому сержанту ОСОБА_4 внести до наказу на грошове забезпечення для правового рішення, щодо зменшення додаткових видів грошового забезпечення вищезазначених військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за підсумками грудня 2025 року, а також внести накладені на них дисциплінарні стягнення до їх службових карток. Так, з картки особового рахунку військовослужбовця за 2026 рік у стовпці 01/2026 вбачається утримання премії у розмірі 1687,83 грн.
Тобто, з огляду на протиправність наказу в частині притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, протиправним є і утримання премії позивача на виконання такого наказу. 
Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту прав позивачки є також зобов`язання нарахувати та виплатити утримане грошове забезпечення на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 ».
Щодо суб`єктного складу відповідачів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Військова частина НОМЕР_1 знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , про що свідчить факт виплати грошового забезпечення позивачу саме останньою військовою частиною.
Так, Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) з 01.10.2025 зарахована на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) як розпорядника бюджетних коштів третього рівня. Вказане підтверджується копіями телеграми № 116/14/1/20661-в від 30.09.2025, погоджену помічником командувача – начальником Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У розумінні абз. 5 п. 1.2 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280, фінансове забезпечення – система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.
Поняття фінансового господарства військової частини наведено у абз. 4 п. 1.2 Правил № 280, зокрема це – сукупність процесів щодо управління фінансовими ресурсами, які є в розпорядженні військової частини з метою виконання покладених на неї завдань. 
У відповідності до п. 1.5 Правил № 280 військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини – розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).
Відповідно абз. 4, 6 п. 1.5 Правил № 280 командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини – розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини. Первинні документи, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (виконавці документів) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.
Тобто, позивач отримував грошове забезпечення, яке нараховувала військова частина НОМЕР_1 , однак нараховане грошове забезпечення позивачу виплачувалось військовою частиною НОМЕР_2 , що не заперечується відповідачами.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити утримане на підставі оскаржуваного наказу грошового забезпечення обґрунтовано заявлено позивачем одночасно до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 .
Суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, враховуючи наступне.
Відповідно до частин першої, шостої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд наголошує, що даний правовий спір, за своєю суттю, є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України). 
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
З матеріалів справи встановлено, що спірний наказ було надано військовою частиною НОМЕР_1 е представнику позивача з листом № 1160 від 27.03.2026 року. 
Тобто, позивачу стало відомо про існування оскаржуваного наказу лише 27.03.2026 року, а відтак позивачем було дотримано строк звернення до суду з даним позовом.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.94 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити утримане грошове забезпечення на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » у розмірі 1687,83 грн.
4. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 07.08.2026 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період з 01.06.2026 року по 26.06.2026 року, включно.

Суддя Ю.В. Харченко 

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити утримане грошове забезпечення на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.12.2025 року № 242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 » у розмірі 1687,83 грн.

07.08.26