Справа № 145/427/26
Провадження №2/145/614/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2026 селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І. 
за участю: секретаря судового засідання Коржан Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом 

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Грем`ячка Ямпільського району Сумської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
в інтересах якої діє адвокат Бакуменко Анна Валеріївна, 

до 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 
Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, місцезнаходження: вул.Батюка, буд. 40, м.Слов`янськ Краматорського району Донецької області, ЄДРПОУ 44451345 
Орган опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області, місцезнаходження: вул. Перемоги, буд. 21, с-ще Сутиски Вінницького району Вінницької області, ЄДРПОУ 04326282 

про позбавлення батьківських прав, 

ВСТАНОВИВ:

12.03.2026 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області та орган опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2013 року, від котрого мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
На сьогоднішній час шлюб розірвано рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.12.2023 року, діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 , та перебувають на повному її утриманні. 
Судовим наказом від 26 серпня 2025 року ОСОБА_2 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 
Починаючи з 2023 року відповідач ніяким чином не допомагає утримувати дітей та не сплачує аліменти навіть після їх стягнення судом.
ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, не цікавиться їх життям, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. З часу розлучення 2023 року жодного разу дітей не відвідував, не дзвонив та не цікавився їх життям. Відповідач не виявляє щодо дитини батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач ОСОБА_2 з 2023 року по теперішній час жодного разу не відвідав своїх дітей, не дзвонить їм та припинив будь-яке спілкування, тобто, не бере участі у вихованні, не цікавиться їх життям, не бере участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. 
Враховуючи викладене позивачка просить позовні вимоги до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю та позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.03.2026 даний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами позовного загального провадження. Зобов`язано третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору виготовити та направити на адресу Тиврівського районного суду висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заяву представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано в третьої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Акт обстеження умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . 

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник Бакуменко А.В. не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомленні своєчасно, в установленому законом порядку. 15.06.2026 представник позивача Бакуменко А.В. надала заяву, в якій просить справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах котрої діє представник згідно з ордером Бакуменко Анна Валеріївна, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області та орган опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області – розглянути за відсутності позивачки та її представника. В разі відмови в задоволені позову, винести попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Представник служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області в судове засідання не з`явилася, 04.05.2026 надала до суду заяву, в якій просить позовну заяву ОСОБА_1 розглянути без участі представника Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (а.с. 42). 
Представник служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явилася, 12.06.2026 надала до суду повідомлення, в якому просить цивільну справу розглянути без участі представника органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради. У прийняття рішення служба у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради покладається на думку суду. До суду подано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.(а.с. 50).
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав та заперечив проти позову та його задоволення, вказавши, що від виконання своїх батьківських обов`язків він не відмовляється та бажає підтримувати спілкування зі своїми дітьми та фінансово допомагати і підтримувати їх. Крім цього в підготовчому судовому засіданні пояснював, що хоче спілкуватись з дітьми та виконувати свої батьківські обов`язки щодо них. Він неодноразово телефонував позивачці та дітям, але вони не відповідають його на дзвінки. Борг по стягненню аліментів сплачує по мірі можливості (надав копії квитанцій). Просив не позбавляти суд його батьківських прав.

Судом досліджено письмові докази, які містяться в матеріалах справи, в результаті чого установлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_3 від 23.05.2013 та серії НОМЕР_4 від 10.01.2020 (а.с. 10, 11). 
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.12.2023 (справа № 145/1965/23) шлюб, зареєстрований 01.03.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у виконавчому комітеті Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис №7, розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачці залишено прізвище " ОСОБА_5 " (а.с.8). 
Відповідно до акта обстеження умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, щро ОСОБА_1 повністю піклується про дітей, створює належні умови, займається їх виконанням (а.с.44). 
Згідно з висновком органу опіки і піклування Сутисківської селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Сутисківської селищної ради від 23.04.2026 №47 "Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 " орган опіки та піклування Сутисківської селищної ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.31-32).
З поданих відповідачем квитанцій АТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що відповідач періодично у 2023-2025 роках здійснював перекази грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 з призначенням платежів "переказ власних коштів", "переказ власних коштів, аліменти на дітей" (а.с. 54-55). 
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 станом на лютий 2026 року має сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 29083,27 грн (а.с. 56). 

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно із статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з ч. 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав посилалася на те, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, не дбає про них, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням, потребами, не бере участі в їх розвитку, вихованні, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя.
Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача позивач визначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Водночас суд зазначає, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. 
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Отже, при вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок про те, що: «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин». 
Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків на певному етапі їх життя, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав важливим є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. 
Під час розгляду справи позивачкою не доведено та судом не встановлено, що ОСОБА_2 систематично, незважаючи на заходи попередження, відомості про вжиття яких відсутні, продовжує злісно та свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Та обставина, що після припинення шлюбних відносин сторін матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається лише мати, не є безумовним свідченням того, що батько дитини не бажає брати участь в їх утриманні та вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 04.10.2021 у справі №686/16902/20 йде мова про те, що позбавлення батьківських прав несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, у зв`язку із чим є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх і переконливих доказів, що характеризують особистості батька та/або матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №461/5125/20 визначено, що при розгляді справ про позбавлення батьківських прав обов`язковою є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, участь його представника у судовому засіданні. У висновку органу опіки та піклування повинні міститися дані про умови проживання дитини, відомості про відносини між батьками, успішність дитини, стан її здоров`я, а також посилання на всі документи, на підставі яких він зроблений. Документи, якими обґрунтований висновок, відповідно до ст. 19 СК України мають бути додані до нього, зокрема акт обстеження умов проживання дитини з відомостями щодо складу сім`ї, життєво-побутових і санітарно-гігієнічних умов, матеріального стану сім`ї.
При цьому, такий висновок не є обов`язковим для суду і він може не погодитися з ним, якщо вважатиме, що він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини, що визначено ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №243/13191/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.
Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно наданого на виконання ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.03.2026 висновку органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області, який затверджений рішенням виконавчого комітету Сутисківської селищної ради від 23.04.2026 № 47, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення  ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 31-32).
За встановлених обставин цієї справи, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування.
Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. 
Натомість позивач не довів у чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батьківських прав їх батька, як і не надав суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження цього.
Суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання чи недобросовісність виконання відповідачем своїх обов`язків, відсутні будь-які беззаперечні докази його винної поведінки стосовно дітей.
Навпаки, відповідач активно приймає участь в судовому процесі, заявляє свої заперечення щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей, висловлює бажання бути з дітьми, що свідчить про його бажання приймати участь у вихованні та утриманні дітей.
З огляду на встановлені обставини справи, суд констатує, що відповідач ОСОБА_2 , хоч тривалий час і не приймав участі у житті дітей, однак суду не надано достатніх доказів того, що батько не має шансу на виправлення своєї поведінки щодо участі у вихованні та утриманні дітей, а тому суд вважає в даному випадку буде неправильним розривати родинний зв`язок дітей з батьком.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що обставини, на які посилається позивачка у своєму позові, наразі не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Обставини справи свідчать лише про відсутність належного зв`язку між членами сім`ї, що може бути результатом відсутності належного спілкування, різних світоглядів, існування взаємних образ один на одного всередині. Водночас, обставини справи свідчать і про те, що дану ситуацію можливо змінити на краще, поведінка батька щодо дітей може бути змінена, як і відношення дітей до батька. Вказане у своїй сукупності буде сприяти досягненню легітимної мети у виді відновлення зв`язків дітей з батьком та відповідатиме найкращим інтересам дітей.
Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Враховуючи встановлені судом обставини справи, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, що у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дітей, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 136, 141, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області та орган опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни свого ставлення до виховання неповнолітніх дітей  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно своїх дітей покласти на орган опіки і піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області за місцем проживання батька та Службу у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області за місцем проживання дітей.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 10 липня 2026 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Грем`ячка Ямпільського району Сумської області, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
Відповідач:  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 
Третя особа: Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, місцезнаходження: вул. Батюка, буд. 40, м. Слов`янськ Краматорського району Донецької області, ЄДРПОУ 44451345 
Третя особа: Орган опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області, місцезнаходження: вул. Перемоги, буд. 21, с-ще Сутиски Вінницького району Вінницької області, ЄДРПОУ 04326282 

Суддя Патраманський І. І.