ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/28294/23 пров. № А/857/19228/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року з питань судового контролю за виконанням судового рішення (головуючий суддя: Братичак У.В., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі № 380/28294/23 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області, яка полягає у нездійсненні належних та своєчасних заходів контролю за станом благоустрою Пустомитівської територіальної громади та не забезпеченні ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища на околиці вул. Привокзальної (орієнтовні геопросторові дані 49.741548,23.898366), про яке ОСОБА_1 повідомляв у зверненні від 10.10.2023. Зобов`язано Пустомитівську міську раду Львівського району Львівської області вжити належних заходів контролю за станом благоустрою Пустомитівської територіальної громади, шляхом забезпечення повної ліквідації сміттєзвалища на околиці вул. Привокзальної у м. Пустомити Львівського району Львівської області (орієнтовні геопросторові дані 49.741548,23.898366), про яке ОСОБА_1 повідомляв в зверненні від 10.10.2023. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 380/28294/23 апеляційну скаргу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі № 380/28294/23 - без змін.
Вказане судове рішення набрало законної сили 31 жовтня 2024 року.
До суду, 27.02.2026 надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.
На обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивач має підстави вважати, що відповідач не виконує рішення суду, чим продовжує умисну протиправну бездіяльність, що порушує право людини на безпечне довкілля. Вважає, що відсутність інформації в позивача та суду про виконання рішення є порушенням принципу легітимних очікувань, адже рішення без його реального виконання нічого не варте.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю задовольнити повністю.
На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення подаються саме відповідачем і аж ніяк позивач не має проводити жодних розслідувань. Вказує, що суд не визначив якими доказами можуть підтвердитись обставини і не надав можливості їх надати, позивач не має процесуального обов`язку добувати саме такі докази. Крім того, вказує, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідач, 06.07.2026 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив залишити таку без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.
Заявник, 22.07.2026 подав до суду клопотання в якому просить урахувати наведені обставини та висновки, а також рішення ЄСПЛ.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження ухилення відповідача від виконання судового рішення від 31 травня 2024 року у справі № 380/28294/23 не надано жодних доказів. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до відповідача з приводу виконання судового рішення або до державного виконавця. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту того, що відповідач, маючи можливість виконати судове рішення у цій справі, ухиляється від виконання такого.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За змістом ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч. 4 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу приписів КАС України слідує, що встановлення судового контролю має на меті забезпечення належного виконання судового рішення, а підставами для його застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі.
Верховний Суд в постанові від 11 червня 2020 року по справі № 640/13988/19 зазначив, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Водночас, слід зазначити, що під час розгляду заяви в порядку статті 382 КАС України суд не надає правову оцінку діям відповідача, вчиненим на виконання рішення суду, а встановлює лише факт невиконання такого рішення.
Отже використання, передбачених статтею 382 КАС України, інструментів здійснюється у випадках, коли є ознаки неналежного виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду у відповідній справі.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі № 380/28294/23, яке набрало законної сили:
визнано протиправною бездіяльність Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області, яка полягає у нездійсненні належних та своєчасних заходів контролю за станом благоустрою Пустомитівської територіальної громади та не забезпеченні ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища на околиці вул. Привокзальної (орієнтовні геопросторові дані 49.741548,23.898366), про яке ОСОБА_1 повідомляв у зверненні від 10.10.2023;
зобов`язано Пустомитівську міську раду Львівського району Львівської області вжити належних заходів контролю за станом благоустрою Пустомитівської територіальної громади, шляхом забезпечення повної ліквідації сміттєзвалища на околиці вул. Привокзальної у м. Пустомити Львівського району Львівської області (орієнтовні геопросторові дані 49.741548,23.898366), про яке ОСОБА_1 повідомляв в зверненні від 10.10.2023. 
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції, що позивачем на підтвердження ухилення відповідача від виконання судового рішення від 31 травня 2024 року у справі № 380/28294/23 не надано жодних доказів.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що звертаючись з із заявою про встановлення судового контролю, позивач покликався на те, що згідно наявної у нього інформації, з боку відповідача продовжується порушення вимог природоохоронного законодавства, зокрема, нездійснені належні заходи контролю за станом благоустрою Пустомитівської територіальної громади та не забезпеченні ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища на околиці вул. Привокзальної (орієнтовні геопросторові дані 49.741548,23.898366), про яке ОСОБА_1 повідомляв у зверненні від 10.10.2023.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, тягар доказування, якщо позивач стверджує, що рішення суду не виконується, лежить на суб`єкті владних повноважень, на якого рішенням суду, яке набрало законної сили, покладено обов`язок вчинити дії зобов`язального характеру. 
У свою чергу, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати суду конкретні та беззаперечні докази виконання цього рішення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області, яку рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі № 380/28294/23 зобов`язано вжити належних заходів контролю за станом благоустрою Пустомитівської територіальної громади, шляхом забезпечення повної ліквідації сміттєзвалища на околиці вул. Привокзальної у м. Пустомити Львівського району Львівської області (орієнтовні геопросторові дані 49.741548,23.898366), про яке ОСОБА_1 повідомляв в зверненні від 10.10.2023, не подала жодних доказів, які заходи контролю за станом благоустрою були вчинені на виконання цього судового рішення.
Крім цього, суд першої інстанції покликався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до державного виконавця з приводу виконання судового рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на помилкове покликання суду першої інстанції, що виконання рішення суду, яке набрало законної сили, у першу чергу забезпечується шляхом вчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та спрямованих на примусове виконання судового рішення. Оскільки, у відповідності до ст. 382 КАС України, звернення до державного виконавця та його вчинені в межах виконавчого провадження, жодним чином не впливають на можливість подання позивачем заяви про встановлення судового контролю на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції передчасно відмовив у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, оскільки лише обмежився констатацією, що позивачем на підтвердження ухилення відповідача від виконання судового рішення від 31 травня 2024 року у справі № 380/28294/23 не надано жодних доказів, натомість залишив поза увагою обов`язок відповідача подати докази, які заходи контролю за станом благоустрою були вчинені на виконання цього судового рішення. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, прийняття нової постанови.
Крім цього, враховуючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 № 4094-IX, яким доповнено КАС України статтею ст. 381-1 такого змісту: «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції», з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про встановлення судового контролю у цій справі.
Керуючись ст. ст. 311, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року з питань судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 380/28294/23 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя | | О. М. Гінда
судді | | О. Б. Заверуха
| | З. М. Матковська