ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2026 р. Справа№ 927/556/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Тищенко А.І. 
Коробенка Г.П. 

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 09.07.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича 
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 (повне рішення складено 22.12.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026
та апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 (повне рішення складено 22.12.2025)
у справі № 927/556/25 (суддя Кузьменко Т.О.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича
до Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліхем"
про стягнення 480 548,00 грн збитків,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рух справи в суді першої інстанції.
У травні 2025 року Фізична особа-підприємець Лесик Володимир Дмитрович звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича збитків у розмірі 480 548,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача, під час здійснення перевезення за маршрутом Україна-Румунія автомобілем держ. номер НОМЕР_1 , н.пр. НОМЕР_2 , було пошкоджено товар, зокрема 46 великих та 44 малих бочок герметику, у зв`язку з чим позивач, відшкодувавши Товариству з обмеженою відповідальністю "Гран Поліхем" (далі - ТОВ Гран Поліхем"), як замовнику перевезення, понесені збитки у вигляді вартості повернення та переробки пошкодженого товару, зазнав збитків в сумі 480 548,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2025 відкрито провадження у справі №927/556/25 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.07.2025 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №927/556/25 за правилами загального позовного провадження. Крім того, цією ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ТОВ "Гран Поліхем".
Короткий зміст рішень місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 у справі №927/556/25 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з ФОП Позняка О.Г. на користь ФОП Лесика В.Д. збитки в сумі 93 813,97 грн та судовий збір в розмірі 1 125,77 грн. В решті позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення місцевий господарський суд, оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП Лесика В.Д. є частково доведеними в сумі 93 813,97 грн, а відтак підлягають стягненню у вказаному розмірі з ФОП Позняка О.Г. Решта вимог в сумі 386 734,03 грн задоволенню не підлягає.
Додатковим рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 у справі №927/556/25 стягнуто з ФОП Позняка О.Г. на користь ФОП Лесика В.Д. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 806,85 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції, беручи до уваги характер та фактичний обсяг наданих адвокатом позивача послуг, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 806,85 грн.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, ФОП Позняк О.Г. 12.01.2026 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 у справі №927/556/25 скасувати частково в частині стягнення 93 813,97 грн та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити, в решті рішення залишити без змін. Додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 у справі №927/556/25 скасувати повністю, судові витрати покласти на позивача.
Так, відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції в частині, де суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у сумі 386 734,03 грн, оскільки зазначені вимоги не були належним чином доведені позивачем. У цій частині рішення є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим не є предметом апеляційного оскарження. Водночас відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог у частині стягнення 93 813,97 грн, оскільки такий висновок зроблено за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт понесення відповідних витрат, їх реальний розмір, економічне обґрунтування та порядок формування вартості бочок і мішків.
На переконання відповідача, судом першої інстанції не встановлено та не наведено у рішенні, коли саме, за якою ціною та на яких умовах були придбані спірні матеріали, а також якими конкретно доказами підтверджується заявлена позивачем вартість. Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у сумі 93 813,97 грн є передчасним, необґрунтованим та таким, що ґрунтується на припущеннях, а не на встановлених фактах.
Також, відповідач заперечує проти задоволення будь-якого розміру судових витрат на користь позивача, оскільки відсутні правові підстави щодо стягнення в судовому порядку з нього будь-яких збитків. Крім того, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є об`єктивно завищений з огляду на часові затрати для написання будь-яких заяв або участі у судових засіданнях. Даний позов не несе жодного публічного інтересу, не впливає на значне коло осіб та не впливає на загальну репутацію жодних зі сторін. Стороною позивача не витребовувались додаткові докази, представником позивача не подавались адвокатські запити з метою підготовки правової позиції позивача для суду. Більш того, за проханням сторін не викликались, спеціалісти, свідки, експерти. Тому заявлений начебто витрачений час та кошти на правову допомогу у сформованому та доведеному на думку суму розмірі 19 500,00 грн є завищеним та непропорційним для позовів подібного характеру.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Лесик В.Д. 12.01.2026 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 у справі №927/556/25 скасувати в частині відмови у стягненні 386 734,03 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим ухваленим з неповним з`ясуванням обставин та порушенням принципу активної ролі суду; невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 апеляційну скаргу ФОП Позняка О.Г. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 у справі №927/556/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 13.01.2026 апеляційну скаргу ФОП Лесика В.Д. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 у справі №927/556/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Позняка О.Г. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 у справі №927/556/25, розгляд справи призначено на 25.02.2026, запропоновано сторонам вчинити певні процесуальні дії в установлений судом строк, витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/556/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Лесика В.Д. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 у справі №927/556/25, об`єднано апеляційні скарги ФОП Лесика В.Д. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та ФОП Позняка О.Г. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 в одне провадження для спільного розгляду у справі №927/556/25, розгляд справи призначено на 25.02.2026, запропоновано сторонам вчинити певні процесуальні дії в установлений судом строк, витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/556/25.
04.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/556/25.
Однак, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Кравчука Г.А. у відпустці з 23.02.2026 до 27.02.2026, судове засідання у призначений час не відбулося.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 розгляд апеляційних скарг ФОП Лесика В.Д. та ФОП Позняка О.Г. призначено на 09.04.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 задоволено заяву представника ФОП Позняка О.Г. адвоката Алєксєєва В.В. про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.
У судових засіданнях 09.04.2026 та 28.05.2026 оголошувались перерви до 28.05.2026 та 09.07.2026 відповідно.
Розгляд заяв та клопотань.
26.06.2026, через систему "Електронний суд", ФОП Лесиком В.Д. подано клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №927/556/25 до набрання законної сили постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №910/4632/25.
В обґрунтування наведеного клопотання позивач посилається на те, що висновки Верховного Суду у справі №910/4632/25 щодо вини перевізника та застосування Конвенції CMR матимуть визначальне значення для вирішення справи №927/556/25, оскільки в останній оцінюється відповідальність того самого перевізника за те саме пошкодження того самого вантажу.
Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження, дійшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини 1 статті 227 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
В той же час, подане позивачем клопотання про зупинення провадження не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі, як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням в іншій справі.
Явка представників сторін.
У судове засідання 09.07.2026 з`явилися представники сторін.
Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому чинним законодавством порядку.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та стягнути з ФОП Позняка О.Г. суму збитків в повному обсязі.
Представник відповідача вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення 93 813,97 грн та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити, в решті рішення залишити без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, 01.08.2020 між ТОВ "Гран Поліхем" (замовник) та ФОП Лесиком В.Д. (перевізник-експедитор) укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування №ВД-22, за умовами якого перевізник-експедитор здійснює перевезення вантажів, наданих замовником, а останній бере на себе зобов`язання сплачувати послуги перевізнику-експедитору в порядку і на умовах, викладених у даному договорі. Конкретні умови перевезень вантажів, наданих замовником, зазначаються в заявках на перевезення. Кількість та різновид вантажу, маршрути, вантажовідправники і вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, строки виконання, відповідальність та вартість послуг перевізника-експедитора зазначаються в заявках-замовленнях на перевезення, які є невід`ємними частинами даного договору, і надаються замовником перевізнику-експедитору перед кожним перевезенням або групою перевезень. 
Відповідно пункту 2.2 договору замовник зобов`язаний:
- повідомляти перевізника-експедитора про необхідність перевезення вантажів не пізніше як за 2 (два) дні до бажаної дати здійснення перевезення. Повідомлення здійснюється шляхом надання перевізнику-експедитору заявки, в якій зазначаються всі необхідні для перевезення відомості (підпункт 2.2.1);
- на вантаж, який надається на перевезення, замовник організовує і забезпечує оформлення товарно-транспортних накладних та інших супроводжувальних документів в залежності від виду вантажу і його специфічних особливостей. До прибуття транспортного засобу перевізника-експедитора під завантаження підготувати вантаж до перевезення (упакувати, опломбувати, нанести маркування, виписати в разі необхідності перепустки на право проїзду транспортного засобу перевізника-експедитора до місця завантаження і на право вивезення вантажу з місця завантаження). Кількість місць, вага і вартість наданого вантажовідправником замовника вантажу приймається за кількістю місць, вазі і вартості, які вказані в товарно-транспортних документах. Якість та кількість вантажу повинні бути підтверджені відповідними сертифікатами якості та специфікацією виробника (продавця). Перераховані вище документи передаються представником замовника водієві транспортного засобу перевізника-експедитора разом з вантажем, який надається на перевезення (пункт 2.2.3);
- організувати завантажувально-розвантажувальні роботи і митне оформлення вантажів в наступні строки, якщо інше не вказано у заявці: а) на території України та країн СНД за 48 годин б) на території інших держав за 48 години (підпункт 2.2.4).
У пункті 2.3 договору встановлено, що перевізник-експедитор зобов`язаний:
- надати в узгоджені з замовником строки (згідно з заявкою) під завантаження транспортний засіб в технічно справному стані, який відповідає всім вимогам країн, де здійснюється завантаження вантажу, розвантаження вантажу, а також країн транзиту (підпункт 2.3.1);
- забезпечити наявність в транспортному засобі елементів оснащення та кріплення вантажу, які вимагає вантажовідправник для забезпечення збереження вантажу під час перевезення (підпункт 2.3.2);
- при прийнятті вантажу водій транспортного засобу перевізника-експедитора, поданого під завантаження, повинен перевірити правильність записів, зроблених в товаро-супровідних документах відносно найменування вантажу, числа вантажних місць, а також їх маркування і нумерацію місць, що повинні співпадати з інформацією про вантаж, яка вказана в заявці (підпункт 2.3.7);
- у випадку неспівпадання вантажу з інформацією, яка вказана в заявці - негайно повідомити про це замовника в усній та письмовій формі та не дозволяти завантаження автомобіля (підпункт 2.3.8);
- якщо водій транспортного засобу перевізника-експедитора, поданого під завантаження згідно з заявкою замовника, не має можливості перевірити правильність записів, зазначених в пункті 2.3.7 даного Договору, він має право записати в накладну (CMR) застереження, які він повинен обґрунтувати (підпункт 2.3.9);
- вважається, що перевізник-експедитор виконав свої зобов`язання по перевезенню вантажу належним чином з моменту передання вантажу вантажоотримувачу і отримання свого екземпляру CMR або товаро-транспортної накладної без зауважень вантажоотримувача (підпункт 2.3.10).
Згідно з пунктом 5.2.1 договору перевізник-експедитор несе наступну відповідальність за фізичну втрату чи пошкодження вантажу, прийнятого до перевезення, зокрема, у випадку пошкодження вантажу - компенсація в розмірі, на який зменшилась вартість вантажу, а у випадку пошкодження вантажу настільки, що його неможливо використовувати за прямим цільовим призначенням - в розмірі вартості такого вантажу.
За умовами пункту 6.2 договору для виконання умов даного договору перевізник-експедитор має право залучати на субпідрядній основі будь-яку третю особу без змін умов даного договору. В такому разі перевізник-експедитор несе відповідальність, за дії такої третьої особи, вчинені нею з метою виконання умов цього договору, як за свої власні.
За невиконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України (пункт 6.3 договору).
Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2024. Договір вважається продовженим на один рік на тих же умовах, якщо жодна зі сторін не заявила про його розірвання до моменту закінчення його строку дії (пункт 9.1 договору).
21.01.2025 між ФОП Лесиком В.Д. (експедитор) та ФОП Позняком О.Г. (перевізник) укладено договір на організацію перевезення вантажу №2301, який належить замовнику, за маршрутом: Румунiя-Україна, автомобіль держ. № НОМЕР_1 н.пр. НОМЕР_2 ; дата завантаження: 22.01.2025.
Адреса завантаження узгоджена сторонами та вказана у заявці, що додається до даного договору.
Вид вантажу узгоджений сторонами вказаний у заявці, що додається до даного договору.
Ціна, узгоджена мiж експедитором та перевізником, включає в себе вci шляхові витрати та складає: згідно з замовленням.
За умовами цього договору сторони домовились про те, що експедитор (від імені замовника) є довіреною особою перевізника за пропозицією і надання послуг в області міжнародного перевезення.
Перевізник з-поміж іншого несе відповідальність за своєчасну подачу автомобіля, обладнаного належним чином, з усіма необхідними документами; неушкодженість вантажу, безпосередньо перед власником вантажу, з моменту його прийняття до перевезення до моменту розвантаження та за відшкодування збитків, які виникли з вини перевізника у вигляді втрати, недостатньої кількості чи пошкодження вантажу, який було довірено перевізнику для перевезення, а також за відшкодування збитків, що виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди за виключенням тих випадків, коли його невинність підтверджується документально.
Договір підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.
21.01.2025 між ФОП Лесиком В.Д. та ФОП Позняком О.Г. складено і підписано заявку №2301, за умовами якої:
1. Дата та час завантаження: 22.01.2025;
2. Маршрут перевезення: Румунія-Україна;
3. Дані по ПС (кількість, тип, обсяг): 22,6 т 86 м3;
4. Місце завантаження вантажу (адреса, контактні особи): м. Вишгород, вул. Ватутіна, 69;
5. Місце митного оформлення під час завантаження: згідно з CMR, Чайки;
6. Митниця місця призначення: згідно з пунктом 13 CMR;
7. Місце розвантаження (адреса, контактні особи): S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L. Street Poenii 9 230075 City Slatina TIN: RO 25915203;
8. Рід вантажу, його кількість, вага брутто: Герметик в бочках;
9. Необхідність в наявності: TIR - Hi ADR - Hi;
10. Bapтість вантажу: згідно з інвойсом;
11. Узгоджений термін доставки вантажу до місця призначення: 27.01.2025;
12. Фрахтова сума по а/м: 45 000,00 грн;
13. Умови оплати: по б/р розрахунку протягом 5 банківських днів після надання оригіналів документів;
14. Там/перехід на кордоні України: Порубне.
Відповідно до міжнародної накладної CMR 22/01 від 22.01.2025 перевізником (автомобілем держ. № НОМЕР_1 н.пр. НОМЕР_2 ) здійснена доставка вантажу замовника з проходженням митного контролю згідно з інвойсом №GP-220125/02 від 22.01.2025, загальною масою 22 188 кг (герметик поліуритановий двокомпонентний: 27 палет. 
ТОВ "Гран Поліхем" виставлено Компанії S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L. інвойс №GP-220125/02 від 22.01.2025 на суму 25 661,60 євро, з яких герметик поліуритановий двокомпонентний (компонент А) по 200 л у бочці в кількості 53 бочки/10600 л на суму 20 140,00 євро та герметик поліуритановий двокомпонентний (компонент В паста) по 20 л у бочці в кількості 58 бочок/1160 л на суму 5 521,60 євро.
27.01.2025 Компанією S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L. складено акт пошкодження товару, зі змісту якого слідує, що компанія отримала товар від ТОВ "Гран Поліхем" в м. Салтіна вантажівками DAF СВ 8512 ЕМ н.пр. НОМЕР_2 згідно з CMR 22/01 від 22.01.2025 фактичною кількістю 27 піддонів, 53 бочки 200 л, 58 бочок 20 л.
В акті пошкодження також зазначено, що під час розвантаження було виявлено значні пошкодження як великих, так і малих бочок: піддони зсунулися з місця і почали штовхати один одного, в результаті чого деякі бочки деформовані (46 бочок по 200 л та 44 бочки по 20 л). Причиною таких пошкоджень могло стати екстрене гальмування вантажівки під час руху. Враховуючи технічні особливості виробничого процесу, під час якого продукт використовується в бочках, клієнти в Румунії відмовляються купувати такий товар у пошкодженій упаковці.
Комісією Компанії S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L. складено відповідно акт огляду та виявлення дефектів бочок №1 від 27.01.2025. За висновком комісії щодо 46 бочок по 200 л (компонент А) та 44 бочок по 20 л (компонент В) через деформацію корпусу матеріалу останні непридатні до використання. Можливість повторного використання може бути визначена в лабораторних умовах.
28.01.2025 ТОВ "Гран Поліхем" надіслало претензію №28/01/25, в якій повідомляло, що загальна вартість ушкодженого товару становить 21 668,80 євро, що в еквіваленті складає 930 084,62 грн, витрати на повернення та переробку - 10 989 євро, та просило відшкодувати вартість ушкодженого товару.
18.02.2025 між ФОП Лесиком В.Д. (експедитором) та ТОВ "Овертон Логiстик" (перевізник) укладено договір на організацію перевезення вантажу №2335, який належить замовнику, за маршрутом: Румунiя-Україна, автомобіль держ. №КА 529З ІС н.пр. НОМЕР_3 , дата завантаження - 19.02.2025.
Адреса завантаження узгоджена сторонами та вказана у заявці, що додається до даного договору.
Вид вантажу узгоджений сторонами вказаний у заявці, що додається до даного договору.
Ціна, узгоджена мiж експедитором та перевізником, включає в себе вci шляхові витрати та складає: 40 000,00 грн по б/р розрахунку протягом 5-7 банківських днів після надання оригіналів документів.
Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.
18.02.2025 між ФОП Лесиком В.Д. та ТОВ "Овертон Логiстик" складено і підписано заявку №2335, за умовами якої:
1. Дата та час завантаження: 19.02.2025;
2. Маршрут перевезення: Румунія-Україна;
3. Дані по ПС (кількість, тип, обсяг): 20 т 86 м3;
4. Місце завантаження вантажу (адреса, контактні особи): City Slatina;
5. Місце митного оформлення під час завантаження: згідно з CMR;
6. Митниця місця призначення: згідно з пунктом 13 CMR;
7. Місце розвантаження (адреса, контактні особи): м. Вишгород;
8. Рід вантажу, його кількість, вага брутто: Герметик в бочках на палетах;
9. Необхідність в наявності: TIR - Hi ADR - Hi;
10. Bapтість вантажу: згідно з інвойсом;
11. Узгоджений термін доставки вантажу до місця призначення: 24.02.2025;
12. Фрахтова сума по а/м: 40 000,00 грн;
13. Умови оплати: по б/р розрахунку протягом 5-7 банківських днів після надання оригіналів документів;
14. Там/перехід на кордоні України: Порубне.
Марка а/м номер тягача і причепа: КА 529З ІС н.пр. НОМЕР_3 , ПІБ водія: ОСОБА_1 . 
Відповідно до CMR №469532 19.02.2025 перевізник ТОВ "Овертон Логістик" автомобілем КА 529З ІС н.пр. НОМЕР_3 прийняв вантаж (поліуретановий двокомпанентний герметик вагою 19055,40 кг) для транспортування (автомобілем КА 529З ІС н.пр. НОМЕР_3 ) в Slatina. 
Згідно з вказаною CMR 24.02.2025 товар прийнято ТОВ "Гран Поліхем". 
24.02.2025 між ФОП Лесиком В.Д. та ТОВ "Овертон Логістик" підписано акт надання послуг №2640, відповідно до якого товариством здійснено перевезення вантажу за маршрутом Slatina (RO) - м. Вишгород (UA) автомобілем НОМЕР_4 / НОМЕР_5 на суму 40 000,00 грн.
Платіжною інструкцією від 23.04.2025 №43 ФОП Лесик В.Д. сплатив на рахунок ТОВ "Овертон Логістик" 40 000,00 грн (призначення платежу: за перевезення по маршруту Слатіна-Вишгород зг.рахунку №2640 від 24.02.2025).
В матеріалах справи наявний акт-висновок №1_26/02/25 від 26.02.2025, відповідно до якого 25.02.2025 ТОВ "Гран Поліхем" отримало від румунської Компанії S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L. товар (повернення) на суму 21 668,80 євро (46 бочок поліуританового герметика, двокомпонентного (компонент А) по 200 л на суму 17 480,00 євро та 44 бочки поліуританового герметика, двокомпонентного (компонент А) по 20 л на суму 4 188,80 євро). При прийманні товару підтверджено значні ушкодження (деформації) упаковки (бочок) матеріалу. Поліуретановий герметик був досліджений в лабораторії на предмет втрати своїх хімічних та фізичних властивостей. При дослідженні виявлено, що свої властивості товар не втратив і може бути використаний за призначенням виключно за умови попередньої його переробки на виробничих потужностях ТОВ "Гран Поліхем" з використанням нової тари (бочки та ПЕТ мішки). Герметик потребує негайної переробки і подальшого використання за призначенням через специфічні свої властивості (в`язкість, швидкість полімеризації), які адаптовані до відповідних умов навколишнього середовища (температура, волога). При зміні температурного режиму, зокрема настання весняно-літнього періоду, використання даної версії матеріалу буде неможливим. 
Акт підписано головним технологом Г. Вовк та директором Р. Сандуляк ТОВ "Гран Поліхем".
За твердженням товариства, з метою зменшення збитків, які завдано ТОВ "Гран Поліхем" у зв`язку з пошкодженням вантажу під час його перевезення, останнім запропоновано надати послугу з переробки пошкодженого товару на виробничих потужностях компанії та здійснено відповідну переробку товару.
Згідно з калькуляцією переробки двокомпонентного поліуретанового герметику відповідно до технологічного процесу за №3_26/02/25 від 26.02.2025 загальна вартість переробки становить 5 267,3 євро, зокрема, в розрізі наступних статей витрат:
- нова бочка 200 л в кількості 46 по ціні 9,5 євро на загальну суму 1 635,3 євро;
- нова бочка 20 л в кількості 44 по ціні 35,55 євро на загальну суму 418 євро;
- мішки ПЕТ 200 л в кількості 46 по ціні 2 євро на загальну суму 92 євро;
- мішки ПЕТ 20 л в кількості 44 по ціні 1 євро на загальну суму 44 євро;
- відходи комп А з 1 бочки в кількості 10 по ціні 1,6 євро на загальну суму 16 євро;
- відходи всього А в кількості 46 по ціні 16 євро на загальну суму 736 євро;
- е/е кВт в кількості 1000 по ціні 0,23 євро на загальну суму 230 євро;
- робота А в кількості 9200 по ціні 0,1 євро на загальну суму 920 євро;
- робота В в кількості 880 по ціні 0,2 євро на загальну суму 176 євро;
- супутні витрати (інші витрати в т.ч. утилізація) на загальну суму 1000 євро.
Щодо специфіки використання матеріалу за призначенням (у виробництві склопакетів в якості вторинної герметизації) ТОВ "Гран Поліхем" в листі №4 26/02/25 від 26.02.2025 вказало, що матеріал (двокомпонентний поліуретановий герметик) видавлюється з бочки за допомогою спеціального обладнання, так зване екструдер, під високим тиском через нанос компонента А. Особливістю даного процесу є те, що плита екструдеру має точний діаметр такий самий як у бочки і щільно прилягає в ній, зберігаючи надвисокий тиск, завдяки чому герметик поступово видавлюється з бочки. Коли бочка ушкоджена (порушений діаметр), то це унеможливлює цей процес через те, що плита в такому випадку не зможе рухатись вниз (через деформацію бочки). Дане обладнання видавлюючи герметик з бочки, як компонент А (велика 200 л бочка) так і компонент В (мала бочка 20 л) змішує ці компоненти в точній пропорції 10:1. Тому будь-які інші варіанти використання герметику є неможливими. Це є єдиним правилом та інструкцією використання герметику. Інші варіанти не передбачені. Сутність полягає в неможливості видавити герметик з бочки через її деформацію.
Описом переробки поліуретанового герметика (лист ТОВ "Гран Поліхем" за №29_02/01/25 від 29.01.2025) компонента А визначено:
- "отриманий товар підлягає лабораторному дослідженню за основними показниками (щільністю, в`язкість, профіль полімеризації);
- відбувається сортування партій (бочок) за цими показниками (мають бути максимально наближені одне до одного);
- за допомогою спеціального обладнання (навантажувач, кріплення) герметик з бочок вивантажується в чан (ємність 1100 л);
- ємність встановлюється в міксер i відбувається процес перемішування до однорідної маси, відповідно до технологічної карти (приблизно 40-60 хв). В процесі переміщування, додаємо певних компонентів (загущувачiв) для доведення герметику до потрібного значення в`язкості для літнього періоду. Товар, який переробляється, був виготовлений на початку березня 2024 року, тоді температура зовнішнього середовища та вологість були інші, тому для більш високих температур необхідно внести корегyвання. Звiсно ж, цi корегування - це нашi додаткові витрати, так як загущувачi мають високу вартість;
- після доведення герметику, в процеси перемішування, до відповідної заданої температури, цикл закінчується;
- перед розливом головний технолог проводить замір щільності за допомогою пікнометра. Показник щільності вказує, на яку саме кількість кілограмів потрібно залити в бочку, щоб отримати 200 л;
- ємність за допомогою спеціального обладнання (електророкла, навантажувач) переміщується в прес. За допомогою пресу та машини розливу, під високим тиском, відбувається витискання герметику з чану в бочки по 200 л. Контроль паливу відбувається на платформенних вагах за допомогою спеціальних датчиків та показників ваги в кілограмах;
- для кожної партії (1000 л) заздалегідь підготовлюються нові бочки 200 л і нові ПЕТ мішки (вкладки в бочки);
- товар по 2 бочки на палеті транспортується в зону відстою на 3 дні, після чого проходить процес повного пакування (спеціальні стрічки+стрейч плівка) і далі може бути відвантажений зі складу".
Описом переробки поліуретанового герметика (лист ТОВ "Гран Поліхем" за №29_02/01/25 від 29.01.2025) компонента В визначено:
- "якщо внутрішня упаковка не ушкоджена і є герметичною, то цей ПЕТ мішок з компонентом В переміщується в нову бочку 22 л, додається водопоглинач в мішечку та закривається щільно кришкою, пломбується та присвоюється номер партії; товар готовий до відвантаження.
Якщо упаковка ушкоджена:
- проводиться перевірка товару в лабораторії за основними його показниками (профіль полімеризації в поєднанні з компонентом А). Якщо показники задовільні, то ушкоджений товар переробляється на виробництві чергової нової партії компоненту В шляхом додавання його в ємність для перемішування в міксері;
- після перемішування відповідно до технологічної карти чан переміщають під прес, де відбувається розлив компоненту в бочки по 20 л, які були заздалегідь підготовлені разом зі спеціальними ПЕТ мішками;
- ПЕТ мішок герметично закривається, додається вологопоглинач в мішечку і бочка щільно закривається кришкою, ставиться пломба, присвоюється номер партії і товар переміщується на склад готової продукції".
04.03.2025 ТОВ "Гран Поліхем" надіслало позивачу претензію №04/03/25, в якій повідомляло, що загальна вартість ушкодженого товару становить 21 668,80 євро, що в еквіваленті складає 930 084,62 грн (курс 43,73), витрати на повернення та переробку - 10 989 євро, що в еквіваленті складає 480 548,97 грн, та просило відшкодувати повну вартість ушкодженого товару.
В претензії товариство також повідомляло, що перероблений товар залишається у власності ТОВ "Гран Поліхем".
Платіжними інструкціями від 06.03.2025 №4 та від 11.03.2025 №14 ФОП Лесик В.Д. сплатив на рахунок ТОВ "Гран Поліхем" 350 000,00 грн та 130 548,00 грн (призначення платежу: відшкодування коштів згідно заяви-претензії вих №04/03/25 від 04.03.2025, Договір № ВД-22 від 01.09.2018), а разом - 480 548,00 грн.
В матеріалах справи наявна довідка ФОП Лесика В.Д. від 21.02.2025 №2346 про транспортні витрати, зі змісту якої слідує, що транспортні витрати з перевезення вантажу автомобілем держ № НОМЕР_6 н.пр. АС5346XF за маршрутом: м. Гамбург (Німетчина) - м.п Ягодин складають 55 812,00 грн та від м.п Ягодин до м. Ірпінь (Україна) складають 40 000,00 грн. Страхування не проводилось.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем обраховано розмір збитків, як відшкодовану суму затрат замовнику, до складу яких віднесено: транспортні витрати на повернення товару, митні витрати та витрати на переробку товару в сумі 10 989,00 Євро, що в еквівалентному співвідношенні Євро до гривні по курсу НБУ (43,73) становить 480 548,00 грн.
З огляду на те, що відповідачем розмір збитків позивачу не відшкодовано, останній звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору перевезення вантажів, зокрема, обов`язку перевізника забезпечити збереження вантажу під час його доставки, які регулюються главою 63 ЦК України "Послуги. Загальні положення", главою 64 ЦК України "Перевезення" та главою 65 ЦК України "Транспортне експедирування".
Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначаються також нормами Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".
Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що експедитор (транспортний експедитор) - це суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору; перевізник - це юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.
За змістом статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України. Експедитори за дорученням клієнтів, серед іншого, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Статтею 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. За невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з ЦК України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків віднесено завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (пункт 4 частини 1 статті 611 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2020 між ТОВ "Гран Поліхем" (замовник) та ФОП Лесиком В.Д. (перевізник-експедитор) укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування №ВД-22, за умовами якого перевізник-експедитор здійснює перевезення вантажів, наданих замовником, а останній бере на себе зобов`язання сплачувати послуги перевізнику-експедитору в порядку і на умовах, викладених у даному договорі.
При цьому, пунктом 5.2.1 договору обумовлено, що перевізник-експедитор несе відповідальність за фізичну втрату чи пошкодження вантажу, прийнятого до перевезення, зокрема, у випадку пошкодження вантажу - компенсація в розмірі, на який зменшилась вартість вантажу, а у випадку пошкодження вантажу настільки, що його неможливо використовувати за прямим цільовим призначенням - в розмірі вартості такого вантажу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.
Аналіз вище наведених положень вказує на те, що експедитор хоч і може, якщо інше не передбачено в договорі, залучити до фактичного виконання таких договорів третіх осіб, але юридично і виконавцем, і відповідальною особою, залишається він сам, тому за вину цих осіб він відповідає як за власну.
Вказана норма відображена також в пункті 6.9 договору №ВД-22, де сторони погодили, що для виконання умов даного договору перевізник-експедитор має право залучати на субпідрядній основі будь-яку третю особу без змін умов даного договору. В такому разі перевізник-експедитор несе відповідальність за дії такої третьої особи, вчинені нею з метою виконання умов цього договору, як за свої власні. 
Таким чином, умовами договору передбачено, що саме позивач, як експедитор, у разі залучення третіх осіб, несе відповідальність перед замовником за виконання обов`язків за договором. 
Договір є підставою для виникнення зобов`язальних відносин між сторонами, і юридично тільки вони самі можуть або виконувати, або не виконувати договір.
Отже, відповідальність експедитора за дії третіх осіб, які беруть участь у виконанні договорів в силу закону або за дорученням боржників, випливає із суті законодавчих приписів та договірних відносин між ТОВ "Гран Поліхем" та ФОП Лесиком В.Д.
Як встановлено судом першої інстанції, частина вантажу зазнала пошкодження під час перевезення, зокрема, 46 бочок по 200 л та 44 бочки по 20 л герметику були деформовані, і, як наслідок, вантажоотримувач - Компанія S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L. відмовилась приймати вказаний товар через непридатність до використання з огляду на специфіку його використання, що підтверджується актом пошкодження товару від 27.01.2025, складеного Компанією S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L., актом огляду та виявлення дефектів бочок №1 від 27.01.2025, а також відповідними фото, які з вірогідністю у сукупності вказують на деформацію бочок.
04.03.2025 ТОВ "Гран Поліхем" надіслало позивачу претензію, в якій просило відшкодувати вартість ушкодженого товару.
Платіжними інструкціями від 06.03.2025 №4 та від 11.03.2025 №14 позивач сплатив на рахунок ТОВ "Гран Поліхем" 350 000,00 грн та 130 548,00 грн (призначення платежу: відшкодування коштів згідно заяви-претензії вих №04/03/25 від 04.03.2025, Договір № ВД-22 від 01.09.2018), а разом - 480 548,00 грн.
За приписами статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
З викладеного вбачається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведеної норми ЦК при регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання, шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №233/6517/16-ц).
Таким чином, у випадку, якщо вантаж втрачений або пошкоджений, то претензії мають пред`являтися до експедитора, а експедитор, у свою чергу, має право після відшкодування замовникові завданих збитків пред`явити претензію до перевізника за порушення умов договору перевезення вантажу, що спричинило його втрату або пошкодження.
Право ФОП Лесика В.Д., як експедитора, залучити до виконання обов`язків за договором №ВД-22 третіх осіб передбачено пунктом 6.9 договору, що узгоджується з приписами частини 1 статті 932 ЦК України.
На виконання договору на транспортно-експедиційне обслуговування №ВД-22, 21.01.2025 між ФОП Лесиком В.Д. як експедитором та ФОП Позняком О.Г. як перевізником укладено договір на організацію перевезення вантажу №2301, який належить замовнику.
Згідно зі статтею 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).
Положеннями частини 2 статті 909 ЦК України регламентовано, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Згідно зі статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
На виконання умов договору №2301 сторонами 21.01.2025 підписано заявку, відповідно до якої сторонами погоджено: дата та час завантаження: 22.01.2025; маршрут перевезення: Румунія-Україна; дані по ПС (кількість, тип, обсяг): 22,6 т 86 м3; місце завантаження вантажу (адреса, контактні особи): м. Вишгород, вул. Ватутіна, 69; місце митного оформлення під час завантаження: згідно CMR, Чайки; митниця місця призначення: згідно п. 13 CMR; місце розвантаження (адреса, контактні особи): S.C.GOLDEN DISTRIBUTION COMPANY S.R.L. Street Poenii 9 230075 City Slatina TIN: RO 25915203; рід вантажу, його кількість, вага брутто: Герметик в бочках; узгоджений термін доставки вантажу до місця призначення: 27.01.2025; там/перехід на кордоні України: Порубне.
За умовами договору №2301 перевізник з-поміж іншого несе відповідальність за своєчасну подачу автомобіля, обладнаного належним чином, з усіма необхідними документами; неушкодженість вантажу, безпосередньо перед власником вантажу, з моменту його прийняття до перевезення до моменту розвантаження та за відшкодування збитків, які виникли з вини перевізника у вигляді втрати, недостатньої кількості чи пошкодження вантажу, який було довірено перевізнику для перевезення, а також за відшкодування збитків, що виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди за виключенням тих випадків, коли його невинність підтверджується документально.
Вантаж прийнятий ФОП Позняком О.Г. 22.01.2025, що підтверджується міжнародною автомобільною накладною, копія якої міститься в матеріалах справи.
Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало (частина 1). Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (частина 2).
Судом встановлено, що вантаж перевозився автомобілем держ. № НОМЕР_1 н.пр. НОМЕР_2 за маршрутом м. Вишгород (Україна) - м. Слатіна (Румунія), а отже до правовідносин з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні застосовуються також норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до якої Україна приєдналась 01.08.2006 (із застереженням).
Відповідно до положень статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956), ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.
Згідно зі статтею 3 Конвенції для цілей цієї Конвенції перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.
За змістом частин 1, 2 статті 8 Конвенції приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: 
a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; 
b) зовнішній стан вантажу і його упаковки. 
Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов`язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов`язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.
Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній (стаття 9 Конвенції).
Згідно з частинами 1-3 статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути. Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.
Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.
Тобто, Конвенція закріплює презумпцію вини перевізника у випадку повної чи часткової втрати вантажу, його пошкодження чи прострочення доставки.
Таким чином, відповідач, прийнявши товар в пункті завантаження, без будь-яких зауважень в товаро-транспортних документах, в тому числі без зазначення недоліків, пов`язаних з порушенням умов завантаження продукції, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі, з огляду на що суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача про те, що перевізник прийняв вантаж у тому стані, в якому його надали, оскільки не здійснював завантаження вантажу, що унеможливлює доведення вини перевізника, адже обов`язок перевірки зовнішнього стану вантажу законом покладено на перевізника.
Згідно з частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять, а відповідачем, в свою чергу, не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження існування обставин, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, які звільняють його від відповідальності за пошкодження вантажу, а тому особою, відповідальною за пошкодження вантажу під час перевезення за маршрутом Україна-Румунія відповідно до міжнародної накладної CMR 22/01 від 22.01.2025, є відповідач.
Підпунктом 8 пункту 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з частиною 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відтак, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. 
Ураховуючи сталу правову позицію Верховного Суду щодо наведених норм матеріального права, слід враховувати, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків і для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). 
Під збитками слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. При цьому реальними збитками слід вважати такі, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі.
Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. 
Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди, яка є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
При цьому, позивачу слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки боржника. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків (така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №910/4962/18).
У пунктах 8.60, 8.65 постанови Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №916/1577/19 зазначено, що за своєю суттю збитки є об`єктивним зменшенням будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником. Тлумачення змісту положень частини 2 статті 22 ЦК України, частини 2 статті 224, статті 225 ГК України свідчить про те, що фактичну вартість реальних збитків можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, дійшов правильного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереження вантажу, наданого для перевезення; завданої шкоди - пошкодження частини бочок герметику, які свідчать про непридатність до використання в силу специфіки його використання, що призвело до необхідності його переробки та повернення вантажу вантажовідправнику відповідно до CMR №469532 19.02.2025; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою та вини відповідача.
Водночас, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що позивачем не доведено у встановленому порядку обставини завдання відповідачем збитків у заявленому розмірі, зокрема, в сумі 480 548,00 грн, оскільки збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, вона повинна довести як факт понесення збитків (реальних майнових втрат), так і їх розмір.
Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (частина 2 статті 623 ЦК України).
Обґрунтовуючи розмір понесених збитків, позивач в позові зазначає: "Таким чином, у зв`язку з пошкодженням бочок під час їх транспортування, ТОВ "Гран Поліхем" у своїй Претензії звернулось до Позивача з вимогою відшкодувати саме суму в розмірі 10989,00 євро, що на момент направлення претензії становила 480548,00 грн. На підставі даної претензії Позивачем на рахунок Замовника було сплачено кошти у сумі 480548,00 грн відповідно до платіжної інструкції №4 від 06.03.2025 та платіжної інструкції №14 від 11.03.2025. Отже, у зв`язку з неправомірними діями Перевізника, пошкодженням товару під час перевезення, Позивач зазнав збитків на загальну суму 480548,00 грн".
Саме цей розмір збитків, що є ідентичним ціні позову, за своїм складом обумовлений предметом позову.
З долученої до матеріалів справи претензії ТОВ "Гран Поліхем" від 04.03.2025 №04/03/25 вбачається, що 10989 євро, що в еквіваленті складає 480 548,97 грн (курс 43,73 - міжбанк), - це витрати товариства на повернення та переробку пошкодженого товару, який після переробки залишився у власності ТОВ "Гран Поліхем".
Таким чином, фактично позивач хоче стягнути з відповідача понесені ТОВ "Гран Поліхем" витрати, які в подальшому були відшкодовані позивачем товариству.
На підтвердження розміру відшкодованих за претензією збитків позивачем надано калькуляцію переробки двокомпанентного поліуретанового герметику у відповідності до технологічного процесу за №3_26/02/25 від 26.02.2025, загальна вартість якої становить 5 267,3 євро, зокрема, в розрізі наступних витрат:
- нова бочка 200 л в кількості 46 по ціні 9,5 євро на загальну суму 1 635,3 євро;
- нова бочка 20 л в кількості 44 по ціні 35,55 євро на загальну суму 418 євро;
- мішки ПЕТ 200 л в кількості 46 по ціні 2 євро на загальну суму 92 євро;
- мішки ПЕТ 20 л в кількості 44 по ціні 1 євро на загальну суму 44 євро;
- відходи комп А з 1 бочки в кількості 10 по ціні 1,6 євро на загальну суму 16 євро; 
- відходи всього А в кількості 46 по ціні 16 євро на загальну суму 736 євро;
- е/е кВт в кількості 1000 по ціні 0,23 євро на загальну суму 230 євро;
- робота А в кількості 9200 по ціні 0,1 євро на загальну суму 920 євро;
- робота В в кількості 880 по ціні 0,2 євро на загальну суму 176 євро;
- супутні витрати (інші витрати в т.ч. утилізація) на загальну суму 1000 євро.
Будь-яких доказів, які б підтверджували витрати товариства на повернення пошкодженого товару (транспортні, митні витрати тощо) матеріали справи не містять.
Разом з тим, в доказ понесення транспортних витрат позивачем до матеріалів справи долучено CMR №469532, акт надання послуг №2640 від 24.02.2025, підписаний між ФОП Лесиком В.Д. та ТОВ "Овертон Логістик", та платіжну інструкцією від 23.04.2025 №43, якою Лесик В.Д. сплатив на рахунок ТОВ "Овертон Логістик" 40 000,00 грн (призначення платежу: за перевезення по маршруту Слатіна-Вишгород), які за висновком суду першої інстанції хоча і підтверджують витрати позивача, проте не охоплені заявленими вимогами, що є предметом позову саме у цій справі, тобто ці витрати не включені позивачем до вимоги про стягнення 480 548,00 грн збитків з відповідача.
Натомість суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ГПК України випадках (частина 1 статті 14 ГПК України).
В силу однієї із засад (принципів) господарського судочинства - принципу диспозитивності, закріпленого в пункті 5 частини 3 статті 2 ГПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог та самостійно визначати предмет позову.
Крім того, протягом розгляду справи заяв/клопотань про збільшення розміру позовних вимог, зміну предмета чи підстав позову позивач не заявляв.
Відтак, місцевий господарський суд правомірно не взяв до уваги транспортні витрати позивача в сумі 40 000,00 грн, сплачені на рахунок ТОВ "Овертон Логістик" платіжною інструкцією від 23.04.2025 №43.
Суд першої інстанції також обгрунтовано не взяв до уваги довідку ФОП Лесика В.Д. від 21.02.2025 №2346 про транспортні витрати, зі змісту якої вбачається, що "транспортні витрати з перевезення вантажу автомобілем держ № НОМЕР_6 н.пр. НОМЕР_7 за маршрутом: м. Гамбург (Німетчина) - м.п Ягодин складають 55812,00 грн та від м.п Ягодин до м. Ірпінь (Україна) складають 40000,00 грн" з огляду на те, що вказана довідка не є належним доказом у даній справі, у розумінні статті 76 ГПК України, оскільки остання не містить інформацію щодо обставин, які входять в предмет доказування у цій справі (зокрема, не містить ідентифікацію вантажу, осіб замовників та перевізників за вказаним маршрутом, підстав такого перевезення тощо). Крім того, довідка за своєю природою носить довідковий характер та не є первинним документом в розумінні положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який би підтверджував здійснення тієї чи іншої господарської операції та був підставою виникнення цивільних прав та обов`язків сторін у розумінні статті 11 ЦК України.
Досліджуючи розмір завданої позивачу шкоди в сумі 480 548,00 грн, суд першої інстанції здійснив аналіз наданої позивачем калькуляції переробки двокомпанентного поліуретанового герметику відповідно до технологічного процесу за №3_26/02/25 від 26.02.2025, та критично віднісся до включення певних позицій витрат калькуляції до суми реальних майнових втрат з огляду на таке. 
Калькуляція переробки двокомпанентного поліуретанового герметику №3_26/02/25 від 26.02.2025 складена, як зазначено в останній, відповідно до технологічного процесу.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутня будь-яка технічна документація на виконані ТОВ "Гран Поліхем" роботи, зокрема на виготовлення (переробку) двокомпанентного поліуретанового герметику (компонент А та компонент Б), в тому числі технологічна карта, посилання на яку містяться в описі переробки поліуретанового герметика (лист ТОВ "Гран Поліхем" №29_02/01/25 від 29.01.2025) компонента А та Б, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити й перевірити обґрунтованість наданої позивачем калькуляції переробки двокомпанентного поліуретанового герметику відповідно до технологічного процесу на предмет, зокрема, обсягу робіт на переробку двокомпанентного поліуретанового герметику (компонент А та компонент В), засобів переробки і робочої сили, необхідних для їхнього виконання, а також розміру матеріальних витрат тощо.
При цьому, враховуючи доведеність обставин пошкодження бочок, на переконання суду першої інстанції, витрати на нові бочки по 200 л в кількості 46 та по 20 л в кількості 44 в сумі 2 053,30 євро, що в еквіваленті складає 89 790,81 грн (курс 43,73 грн), а також витрати на мішки ПЕТ 200 л в кількості 46 в сумі 92 євро, що в еквіваленті складає 4 023,16 грн (курс 43,73 грн) є неминучими прямими майновими втратами товариства, понесеними у зв`язку з переробкою герметику з огляду на специфіку використання та переробки цього матеріалу, а є доведеними та підлягають стягненню з відповідача.
Водночас, як зазначив місцевий господарський суд, згідно з описом технології переробки поліуретанового герметика (лист ТОВ "Гран Поліхем" за №29_02/01/25 від 29.01.2025) компонента В використання/заміна ПЕТ мішків передбачена лише у разі пошкодження внутрішньої упаковки та її негерметичності. Разом з тим, доказів пошкодження (негерметичності) внутрішньої упаковки бочок з компонентом В матеріали справи не містять, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для віднесення витрат на мішки ПЕТ 20 л в кількості 44 до складу витрат, понесених в результаті переробки поліуретанового герметика (компонента В).
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ФОП Лесика В.Д. є частково доведеними в сумі 93 813,97 грн, а відтак підлягають стягненню у вказаному розмірі з ФОП Позняка О.Г. 
Щодо додаткового рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 у справі №927/556/25 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2021 між Адвокатським бюро "Дмитра Матвійчука" (адвокатське бюро) та ФОП Лесиком В.Д. (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №46, відповідно до пункту 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське бюро бере на себе зобов`язання щодо надання клієнту правової інформації; консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, інших процесуальних документів; представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними і юридичними особами.
Відповідно до пункту 4.1 договору плата за послуги адвокатського бюро за цим договором обчислюється в порядку погодинної оплати наданих адвокатським бюро послуг у розмірах, що розраховуються за погодженням з клієнтом до цього договору та вказуються у складених адвокатським бюро та наданих клієнту актах виконаних робіт.
Згідно з пунктом договору підставою для оплати наданих адвокатським бюро послуг є складений і підписаний адвокатським бюро акт виконаних робіт.
Пунктом 4.3 договору встановлено, що надані адвокатським бюро та відображені в акті виконаних робіт послуги повинні бути оплачені клієнтом в розмірі, вказаному в наданому адвокатським бюро акті виконаних робіт, протягом трьох банківських днів.
23.12.2025 між адвокатським бюро та клієнтом підписано акт надання послуг №АБ-22, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв послуги з правової допомоги у справі №927/556/25 (Господарський суд Чернігівської області) за позовом ФОП Лесика В.Д. до ФОП Позняка О.Г. про стягнення збитків, завданих пошкодженням вантажу при перевезенні, за переліком та обсягом наданих послуг:
- підготовка та подання позовної заяви через систему "Електронний суд" (аналіз документів, правова кваліфікація, складання позовної заяви) - 6 000,00 грн (6 год);
- підготовка процесуальних документів (6 клопотань: про об`єднання справ, про усунення недоліків, про поновлення строку, про перехід до загального провадження, про огляд доказів, про залучення третьої особи, про відкладення) - 5 000,00 грн (5 год);
- підготовка відповіді на відзив з клопотанням (аналіз позиції відповідача, підготовка правової аргументації) - 4 000,00 грн (4 год);
- участь у судових засіданнях (29.07.2025, 23.09.2025, 28.10.2025, 03.12.2025) - 8 000,00 грн (8 год);
- правові консультації клієнта протягом розгляду справи - 2 000,00 грн (2 год). Всього 25 000,00 грн (25 год).
Загальна вартість наданих послуг становить 25 000,00 грн.
Акт підписано сторонами без заперечень та зауважень.
Відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2025 №55 клієнт сплатив вартість послуг адвокатського бюро в сумі 25 000,00 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується надання адвокатським бюро ФОП Лесику В.Д. правничої допомоги у справі №927/556/25. 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, відшкодувати свої судові витрати.
Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу. 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на обсяг і обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником позивача доказів на підтвердження витрат на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з пунктом 4.1 договору плата за послуги адвокатського бюро за цим договором обчислюється в порядку погодинної оплати наданих адвокатським бюро послуг у розмірах, що розраховуються за погодженням з клієнтом до цього договору та вказуються у складених адвокатським бюро та наданих клієнту актах виконаних робіт.
Так, відповідно до акта наданих послуг від 23.12.2025 №АБ-22 загальна вартість наданих послуг склала 25 000,00 грн (адвокатом витрачено 25 годин, з чого слідує, що вартість години становить 1 000,00 грн).
Водночас, надані позивачем докази на підтвердження судових витрат, у тому числі акт від 23.12.2025 на суму 25 000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеній сумі, оскільки розмір таких витрат має бути не лише доведений та документально обґрунтований, а й відповідати наведеним вище критеріям розподілу судових витрат.
Виходячи з переліку наданих послуг, враховуючи критерій розумної необхідності та обґрунтованості таких витрат, за висновком суду першої інстанції підтвердженими витратами є: підготовка та подання позовної заяви через систему "Електронний суд" (аналіз документів, правова кваліфікація, складання позовної заяви) - 6 000,00 грн (6 год); підготовка відповіді на відзив з клопотанням (аналіз позиції відповідача, підготовка правової аргументації) - 4 000,00 грн (4 год); правові консультації клієнта протягом розгляду справи - 2 000,00 грн (2 год).
Щодо послуг по підготовці процесуальних документів (клопотань) суд першої інстанції слушно зазначив, що послуги по підготовці клопотань про перехід до загального провадження, про огляд доказів та про залучення третьої особи є підтвердженими та обґрунтованими, враховуючи задоволення їх судом. 
Виходячи з вартості наданих послуг та тривалості витраченого часу, суд першої інстанції дійшов висновку, що дані послуги підтверджені на суму 3 000,00 грн.
У той же час, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що витрати за такими послугами як підготовка клопотання про об`єднання справ, про усунення недоліків, про поновлення строків та про відкладення на переконання суду не підлягають розподілу, враховуючи що неподання позивачем вказаних клопотань не могло жодним чином вплинути на обґрунтованість та законність рішення по суті спору.
При цьому, такий вид послуги, як підготовка клопотання про відкладення судового засідання, не підлягає розподілу, оскільки, явка сторін у підготовче засідання не визнавалась судом обов`язковою, а подання такого клопотання є правом, а не обов`язком сторони. Крім того, підготовче засідання, призначене на 20.11.2025 не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 
Витрати позивача по підготовці клопотання про об`єднання справ не відповідають критерію необхідності, враховуючи, що ухвалою від 02.07.2025 суд відмовив у його задоволенні. 
Витрати по підготовці заяви про усунення недоліків не підлягають розподілу, оскільки дані недоліки допустив сам позивач.
Витрати по підготовці клопотання про поновлення строку не підлягають розподілу, оскільки дане клопотання заявлене у відповіді на відзив, а не як окремий документ.
Разом з тим, відповідно до акта наданих послуг від 23.12.2025 №АБ-22 до переліку послуг вже включена така послуга як підготовка відповіді на відзив з клопотанням вартістю 4 000,00 грн.
Будь-які інші заяви по суті клопотання позивача про поновлення строку не містять.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що до переліку наданих послуг така послуга як подання клопотання про поновлення строку, як окремий вид послуги, включена безпідставно.
Щодо такого виду послуги, як участь у судових засіданнях представника, колегія суддів зазначає таке.
До акта наданих послуг від 23.12.2025 включена участь адвоката позивача у чотирьох судових засіданнях, а саме: 29.07.2025, 23.09.2025, 28.10.2025, 03.12.2025 і визначена тривалість надання послуги у 8 год на суму 8 000,00 грн.
Відповідно до протоколів судових засідань у підготовче засідання 29.07.2025 сторони не з`явились, що і зафіксовано безпосередньо у протоколі від 29.07.2025.
Підготовче засідання, призначене на 23.09.2025 відбулось в режимі відеоконференції і тривало з 10 год 05 хв. до 10 год 36 хв.; судове засідання, призначене на 28.10.2025, відбулось в режимі відеоконференція і тривало з 09 год 29 хв. до 10 год 02 хв., судове засідання, призначене на 03.12.2025, проходило в режимі відеоконференція і тривало з 09 год 47 хв. до 10 год 53 хв. 
У судовому засіданні 23.09.2025 представник позивача адвокат Матвійчук Д.В. приймав участь поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Таким чином, з огляду на тривалість судових засідань, у яких приймав участь представник, та вартість години, підтвердженою сумою витрат за участь у судових засіданнях є 4 500,00 грн.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що підтвердженими витратами є витрати в сумі 19 500,00 грн.
З огляду на наведене, беручи до уваги характер та фактичний обсяг наданих адвокатом позивача послуг, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 806,85 грн.
Інші доводи апеляційних скарг взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржниками в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про часткове задоволення позовних вимог.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для їх скасування не вбачається. Скаржниками не наведено переконливих аргументів, відповідно до норм чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 у справі №927/556/25 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 у справі №927/556/25 залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2026 у справі №927/556/25 залишити без змін.
4. Матеріали справи №927/556/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.07.2026.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук 

Судді А.І. Тищенко

Г.П. Коробенко