Справа №592/2483/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2203/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Сізова Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2026 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 16 вересня 2020 року у сумі 42 117,03 грн, з яких 33 874,22 грн - тіло кредиту та 8 242,81 грн - прострочені відсотки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» (договір № б/н) та паспорт споживчого кредиту із використанням цифрового власноручного підпису відповідно до Постанови НБУ № 151 від 13 грудня 2019 року. За вказаним кредитним договором відповідачу надано відновлювану кредитну лінію до 75 000 грн за карткою «Універсальна GOLD» строком на 12 місяців із пролонгацією під 40,8% річних. Відповідач отримав кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , користувався кредитним лімітом, однак надалі припинив належне погашення кредиту та відсотків, порушивши умови договору та вимоги ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України.
Відповідно до п. 2.1.1.3.5 договору, у разі прострочення понад 180 днів строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 180-й день прострочення, а з 181-го дня нараховуються проценти на прострочену заборгованість.
Станом на 27 січня 2026 року заборгованість за договором становить 42 117,03 грн, з яких: 33 874,22 грн — тіло кредиту, 8242,81 грн — прострочені відсотки.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2026 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 вересня 2020 року у сумі 42 117,03 грн, з яких: 33874,22 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8242,81 грн – заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір у сумі 2662,40 грн. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 16 вересня 2020 року був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви та паспорта споживчого кредиту, якими відповідач погодив істотні умови кредитування: кредитний ліміт до 75 000 грн, процентну ставку 40,8 % річних, порядок та строки погашення заборгованості. Відповідач отримав кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 і користувався кредитними коштами, що підтверджується виписками по рахунку.
Суд визнав безпідставними заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів укладення договору та надання кредиту, зазначивши, що надані банком анкета-заява, паспорт споживчого кредиту та виписки по рахунку є належними і допустимими доказами, а виписка та розрахунок є первинними банківськими документами, які підтверджують використання відповідачем кредитних коштів.
Суд виходив із того, що відповідач був обізнаний з умовами кредитування, не заперечував проти процентної ставки та частково погашав заборгованість, чим підтвердив прийняття умов договору. Посилаючись на положення ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1054 ЦК України та практику Верховного Суду, суд зазначив, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав.
Встановивши наявність простроченої заборгованості станом на 27 січня 2026 року у розмірі 42 117,03 грн, з яких 33 874,22 грн - заборгованість за тілом кредиту та 8242,81 грн - заборгованість за простроченими відсотками, суд задовольнив позов АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, а також стягнув із відповідача судовий збір у сумі 2 662,40 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав належних і допустимих доказів ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами кредитного договору та їх погодження. На його думку, розміщення умов і правил банківських послуг на сайті АТ КБ «Приватбанк» не підтверджує факту приєднання відповідача саме до цих умов, оскільки банк неодноразово змінював їх редакції. Також вказує, що відкриття та використання карткового рахунку саме по собі не свідчить про погодження відповідачем умов кредитування та змін кредитного ліміту.
Крім того, скаржник посилається на відсутність доказів щодо дати встановлення кредитного ліміту, розміру фактично наданого кредиту та належного підтвердження зарахування кредитних коштів саме на картковий рахунок відповідача. Вважає, що надані банком розрахунок заборгованості та виписки не підтверджують належним чином структуру нарахувань і погашення заборгованості. Зазначає, що здійснював регулярне поповнення рахунку та, за його розрахунком, сплатив 39 416,93 грн у рахунок погашення тіла кредиту, тоді як банк заявив до стягнення 33 874,22 грн заборгованості за тілом кредиту, що, на думку апелянта, свідчить про переплату у сумі 5542,71 грн. Посилається на доданий до апеляційної скарги власний розрахунок заборгованості.
Апелянт зазначає, що паспорт споживчого кредиту є лише інформаційним документом та не підтверджує укладення кредитного договору і погодження його істотних умов. Вважає, що надані позивачем документи не є належними доказами укладення кредитного договору в розумінні статей 626, 628, 638, 1054 ЦК України.
Також посилається на порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» щодо належного інформування споживача про умови кредитування, а також на правові висновки Верховного Суду, зокрема у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, від 23 січня 2018 року у справі №755/7704/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 08 квітня 2020 року у справі № 761/310/17.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
12 червня 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Деркач О. Р. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2026 року – без змін.
Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів укладення кредитного договору є безпідставними, оскільки відповідач 16 вересня 2020 року власноруч підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою погодив усі істотні умови кредитування, зокрема розмір кредитного ліміту, процентну ставку, порядок погашення заборгованості та проценти за прострочення. Зазначає, що кредитний договір є чинним, не визнаний недійсним, а відповідач був належним чином ознайомлений з його умовами.
Також представник банку зазначає, що відповідач отримав кредитні картки, користувався кредитними коштами та здійснював їх погашення, що підтверджується випискою по рахунку. На думку банку, регулярне внесення платежів, у тому числі на погашення нарахованих процентів, свідчить про виконання відповідачем умов договору та його обізнаність щодо порядку кредитування.
Крім того, у відзиві зазначено, що доводи апеляційної скарги про неврахування банком здійснених відповідачем платежів та повне погашення тіла кредиту не відповідають матеріалам справи, оскільки всі операції з поповнення рахунку відображені у виписці та враховані при визначенні розміру заборгованості. Наданий відповідачем розрахунок банк вважає помилковим та таким, що не підтверджує відсутність заборгованості або переплату.
Представник банку також зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності відомостей про дату встановлення кредитного ліміту є безпідставними, оскільки виписка та розрахунок заборгованості сформовані з дати укладення кредитного договору.
Крім цього, заперечує проти клопотання апелянта про витребування оригіналів електронних доказів, посилаючись на те, що відповідні документи були надані до матеріалів справи та є доступними для ознайомлення.
Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його скасування.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 16 вересня 2020 року підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг за допомогою аналогу власноручного підпису (далі Договір) (а.с. 33-36).
Істотними умовами вказаного договору «Кредитні картки» визначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язання за Договором.
Пунктом 1.2 кредитного договору визначено основні умови кредитування, згідно яких: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, сума / ліміт кредиту – розмір кредитного ліміту не перевищує: 50 000 грн для карт «Універсальна», 75 000 грн для карт «Універсальна Gold», строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією, мета кредиту – споживчі цілі, спосіб і строк надання кредиту – безготівковим шляхом.
Відповідно до пункту 1.3 договору процентна ставка, відсотків річних становить 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold. Тип процентної ставки – фіксована, змінюваної процентної ставки немає. Загальні витрати за кредитом складають 44 194 грн для карт Універсальна та 55 122 грн для карт Універсальна Gold.
На підставі вищевказаної заяви відповідачу ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , а згодом кредитну картку № НОМЕР_2 , тип – Універсальна GOLD. 
Із виписки за договором № б/н за період з 01 жовтня 2020 року по 27 січня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 користувався платіжними картками, зокрема перераховував кошти на інші рахунки; оплачував покупки; знімав готівку; приймав зарахування коштів з інших карток (а.с. 20-32). 
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, що створило заборгованість розмір якої, згідно розрахунку позивача, станом на 27 січня 2026 року складає 42 117,03 грн, із яких: 33 874,22 грн заборгованість за кредитом; 8242,81 грн заборгованість за відсотками (а.с. 14-19).
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 16 червня 2026 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати: повний електронний кредитний договір б/н від 16 вересня 2020 року, що складається із заяви про приєднання, паспорта споживчого кредиту, Умов і Правил надання банківських послуг та всіх додатків, які утворюють єдиний правочин; Умови і Правила надання банківських послуг, що діяли на момент укладення договору, із зазначенням редакції, дати їх застосування та доказів доведення їх до відома відповідача і прийняття ним; детальний розрахунок заборгованості та руху коштів за договором із зазначенням структури боргу, періодів і підстав нарахування, а також первинних бухгалтерських документів, на підставі яких здійснено відповідні нарахування; докази належного повідомлення відповідача про встановлення та/або зміну кредитного ліміту, отримання ним відповідних повідомлень та погодження змінених умов кредитування.
На виконання вимог зазначеної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» 26 червня 2026 року подало заяву, до якої, зокрема, долучило розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16 вересня 2020 року та копію паспорта споживчого кредиту від 16 вересня 2020 року. При цьому позивач зазначив, що Умови і Правила надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору, викладені у заяві про приєднання та паспорті споживчого кредиту, які підписані відповідачем, а розрахунок заборгованості здійснено на підставі банківської виписки, що міститься в матеріалах справи.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору.
Згідно з частиною 5 статті 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону).
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до статті 12 цього Закону перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків.
Із заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 підписав договір банківського рахунку, прийняв всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язувався їх виконувати належним чином.
Укладення кредитного договору підтверджується електронними підписами уповноваженого працівника банку та ОСОБА_1 (а.с.36).
Кредитний договір не визнаний судом недійсним, тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
Істотними умовами вказаного договору «Кредитні картки» визначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язання за Договором.
Відповідно до пункту 1.3. заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, графі «Процентна ставка, відсотків річних» відповідають умови 42% - для карт Універсальна; 40,8% - для карт Універсальна Gold. 
Із розрахунку заборгованостi за договором № б/н від 16-09-2020, укладеного між Приват Банком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 27.01.2026 вбачається, що банком застосована процентна ставка 40,8%, що відповідає умовам кредитування за карткою Універсальна Gold.
В період користування кредитними коштами відповідач не висловлював заперечень щодо розміру процентної ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У цій справі, позивачем надані докази укладення сторонами кредитного договору у вигляді Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана ОСОБА_2 16.09.2020 року, підтверджує вибір картки «Універсальна Gold» із фіксованою ставкою 40,8% річних, лімітом до 75 000 грн та щомісячним членським внеском у розмірі 20 грн. Кредитним договором передбачено обов`язки клієнта щодо щомісячного погашення щонайменше 5% заборгованості, встановлює фінансові санкції за прострочення (зокрема підвищену ставку 81,6% та 60% річних за ст. 625 ЦК України), а також фіксує згоду сторін на використання електронного підпису та збільшений до 15 років строк позовної давності.
Також, матеріали справи містять підписаний 16.09.2020 ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, що свідчить про виконання позивачем переддоговірного обов`язку інформування відповідача про можливі варіанти та умови кредитування.
Крім цього, позивачем надана виписка про рух коштів за договором між сторонами, яка свідчить, що про використання картки для побутових потреб. Рахунок регулярно поповнювався як самим ОСОБА_2 , так і третіми особами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ). За 5 років користування карткою відповідач перейшов від використання власних коштів до простроченої заборгованості, яка на січень 2026 року перевищила сорок дві тисячі гривень.
Інформація із виписки за договором узгоджується із даними розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16-09-2020, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 27.01.2026, відповідно до якого загальна сума боргу 42 117,03 грн складається з: тіла кредиту: 33 874,22 грн (уся сума є простроченою), нараховані відсотки: 8 242,81 грн (також прострочені), комісії та пеня: 0,00 грн. Отже, протягом усього періоду банк не нараховував та клієнт не сплачував пеню чи комісії, включаючи членський внесок за Gold-клуб.
У постанові Верховного суду від 06 квітня 2026 року у справі №368/1257/21 зазначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України). Разом із цим, поряд із вимогою в правовідношенні існує й заперечення. Заперечення - це своєрідна субправомочність особи, яка бере участь у відповідному правовідношенні, заявити про те, що така особа з певної причини не є зобов`язана перед суб`єктом вимоги. Щонайменше можна вести мову про кілька видів заперечення: заперечення ipso iure та ексцепцію. Заперечення ipso iure стосується необґрунтованості вимоги іншої особи (наприклад, заперечення про нікчемність правочину) і таке заперечення може застосуватися навіть без посилання сторони. Ексцепція ж стосується обґрунтованої вимоги іншої особи (зокрема, заперечення про позовну давність). У такому разі потрібна заява особи, щоб застосувати ексцепцію. Стаття 1051 ЦК України хоча й має назву про оспорювання договору позики, проте про жодне оспорювання в традиційному його розумінні як оспорюваного правочину не йдеться. Заперечення позичальника, що грошові кошти насправді
не були одержані ним від позикодавця відбувається в порядку обґрунтованого заперечення іншої сторони правочину. Заперечення про те, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця не піддається позовній давності, як і більшість інших заперечень. Це означає, що коли б позикодавець не подав позов до позичальника, останній завжди може заперечити про відсутність боргу. Тягар доведення того, що грошові кошти насправді не були одержані позичальником від позикодавця лежить на позичальнику, який за допомогою обґрунтованого заперечення (ексцепції) заперечує проти позову.
Колегія суддів вважає цей висновок Верховного Суду застосовним і у цій справі, кредитний договір є різновидом договору позики.
Суд звертає увагу, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до ненадання банком належних доказів ознайомлення позичальника з конкретними істотними умовами та тарифами кредитування, некоректності розрахунку заборгованості і непідтвердження його первинними бухгалтерськими документами, відсутності дати встановлення кредитного ліміту, доказів волевиявлення відповідача щодо встановлення чи зміни кредитного ліміту.
Вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і вищенаведеними висновками суду.
Врахувавши доведеність укладення між сторонами кредитного договору, погодження сторонами основних умов кредитування, зокрема визначення процентної ставки, відсотків річних, а також факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Посилання апелянта на власний розрахунок та наявність, на його думку, переплати не спростовують правильності розрахунку банку, оскільки, згідно із наведеними висновками апеляційного суду, між сторонами укладено кредитний договір, який передбачає сплату відсотків за користування кредитними коштами, у той час як контррозрахунок відповідача будується на його запереченнях і не передбачає нарахування і сплату відсотків за кредитним договором.
Натомість, позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 27 січня 2026 року заборгованість становить 42 117,03 грн та складається з: 33 874,22 грн – заборгованість за тілом кредиту та 8242,81 грн – заборгованість за простроченими відсотками, який підтверджується матеріалами справи.
Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду у справах №342/180/17 і №761/310/17 не ставлять під сумнів обґрунтованість висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки обставини справ, наведені апелянтом для порівняння, не є тотожними обставинам цієї справи.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, однак не містять обставин, які б спростовували встановлені судом факти або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права, і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає. 
Таким чином, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Висновки суду щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: А.П. Сидоренко 

Д.В. Сізов