справа № 208/14271/25
провадження № 2/208/1506/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі судді Подкопаєвої І.А.,
за участю:
- секретаря судового засідання – Компанієць І.Р.,
- представника позивача - адвоката Мотуза О.В.,
- представника відповідача - адвоката Ніколенка М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника - адвоката Мотуза Олександра Володимировича, до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду міста Кам`янського звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»» про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19 вересня 1986 року по 28 серпня 1991 року, з 16 серпня 1993 року по 21 січня 2025 року він працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ». 
15 квітня 2007 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, зокрема ОСОБА_1 вирішив перевірити збіг отворів кронштейнів основного та лівого поворотного редуктора зі сторони забою правою рукою, в цей момент стався розрив ремблока М-24, в результаті чого була травмована кисть руки. Комісія з розслідування нещасного випадку встановила, що нещасний випадок пов`язаний із виробництвом. Позивачу було встановлено діагноз: травматична ампутація правої кисті на рівні с/3. 
10.08.2007 року рішенням медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено первинно безстрокову втрату працездатності на рівні 60 %, встановлено третю групу інвалідності.
Вказував, що внаслідок втрати здоров`я він зазнає фізичних та моральних страждань. Змушений постійно застосовувати медикаментозне лікування, дотримуватись обмеження фізичних навантажень. Зазначав, що в зв`язку із травмою порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Шахтоуправління «ПОКРОВСЬКЕ» на його користь 245 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку та обов`язкових платежів. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А..
Ухвалою від 06.11.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи.
10.11.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Мотуза О.В. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.
Ухвалою від 17.11.2025 року суд заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнив.
19.11.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Ніколенка М.М. надійшов відзив на позовну заяву з доказами його направлення іншим учасникам справи, в якому містилось клопотання про витребування доказів, а саме довідки про банківські реквізити позивача.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що з наданих суду документів слідує, що нещасний випадок на виробництві стався не з вини відповідача, а в результаті особистої недбалості позивача. Надані медичні документи не відповідають вимогам актуальності, що позбавляє відповідача та суд можливості встановити дійсний стан здоров`я позивача та рівень його душевних страждань. Документи, які б підтверджували перебування позивача у стані депресії, в матеріалах справи відсутні. Тому розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. 
Також заперечує щодо частини позовних вимог, яка полягає у зазначенні в резолютивній частині рішення суду формулювання, що моральна шкода підлягає стягненню без урахування податків та обов`язкових платежів, оскільки під час вирішення цивільного спору щодо відшкодування моральної шкоди, суд не має вирішувати питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів, в обґрунтування позиції послався на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 21.05.2025 у справі № 235/3143/24, від 30.06.2021 у справі № 180/505/20-ц, а також індивідуальну податкову консультацію, надану ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».
20.11.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Ніколенка М.М. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.
Ухвалою від 21.11.2025 року суд заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнив.
28.11.2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Мотуза О.В. надійшли додаткові пояснення, у яких представник позивача наголосив, що у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівника, вина роботодавця не є обов`язковою умовою, вина працівника у нещасному випадку на виробництві не позбавляє його права на відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позиції послався на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 03.12.2018 у справі № 210/1036/17. Також зазначив, що розмір моральної шкоди доведений належними та допустимими доказами.
Підготовче засідання, призначене на 10.12.2025, знято з розгляду в зв`язку із перебуванням судді у відпустці.
В підготовче засідання, призначене на 18.02.2026, учасники справи з`явилися, клопотань та/або заяв про відкладення розгляду справи або оголошення перерви на адресу суду не надходило.
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти задоволення клопотання про витребування довідки про банківські реквізити заперечував, оскільки банківські реквізити позивача не стосуються предмету доказування у справі, відтак доказом не є, посилання представника відповідача на необхідність отримання реквізитів для добровільного виконання рішення суду (у разі його ухвалення на користь позивача) є передчасними і спрямовані на затягування розгляду справи.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив клопотання про витребування доказів задовольнити.
Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання від 18.02.2026, суд у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Ніколенка М.М. про витребування доказів відмовив, прийняв відзив на позовну заяву, додаткові пояснення і приєднав їх до матеріалів справи.
Учасники справи заявили клопотання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 18.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, встановив загальний порядок дослідження доказів.
В судове засідання, призначене на 24.03.2026, учасники справи з`явились, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 29.07.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви не подавали, про прични неявки суд не повідомили, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Дослідивши матеріали цивільної справи, долучені докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «ПОКРОВСЬКЕ», яке є правонаступником ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська–Західна № 1», а саме:
- з 16.08.1993 року прийнятий на посаду електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем в шахті; 
- 18.05.1995 року переведений учнем машиніста гірничо-вийомочних машин підземним з повним робочим днем в шахті на час практики до 04.07.1995; 
- з 17.07.1995 року переведений машиністом гірничо-вийомочних машин підземним з повним робочим днем в шахті;
- з 15.10.1996 року переведений електрослюсарем 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;
- з 08.02.2006 року переведений електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;
- з 22.03.2006 року переведений електрослюсарем 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;
- з 31.08.2007 року переведений брошуровщиком на 0,5 ставки;
- з 21.01.2025 року звільнений з посади за угодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами №№ 15-29 трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с. 11-12).
Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку, що стався 15.04.2007 року о 12 годині 35 хвилин, на ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська–Західна № 1» форми Н-5 від 17.04.2007 встановлено, що під час виконання робіт зі стиковки поворотного редуктора комбайна МВ-12/450Е, який знаходиться в районі секцій № 9-15, ОСОБА_1 знаходився зі сторони забою на секції № 13 та керував процесом стиковки. Під час виконання стиковочних робіт ОСОБА_1 вирішив перевірити співпадіння отворів кронштейнів основного та лівого поворотного редуктора з боку забою правою рукою. О 12 годині 35 хвилин ОСОБА_1 засунув праву руку в отвір кронштейнів для перевірки їх соосності, в цей час стався розрив ремболта М-24, за який кріпився лівий поворотний редуктор. В результаті цього кронштейн лівого поворотного редуктора змістився вниз стосовно кронштейнів основного редуктора на 15 см, була травмована права кисть ОСОБА_1 ..
Причини нещасного випадку: особиста неуважність ОСОБА_1 , порушення п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті електрослюсаря підземного», п. 11.21.1 «Системи управління охороною праці в вугільній промисловості», ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 15-16)
Відповідно до Акту № 27 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, 15 квітня 2007 року о 12 годині 35 хвилин на ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська–Західна № 1» встановлено, що причиною нещасного випадку є особиста неуважність потерпілого працівника ОСОБА_1 , потерпілий не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, діагноз: травматична ампутація правої кисті руки на рівні с/3, особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці – ОСОБА_1 (а.с. 13-14).
Акти є дійсними, в судовому порядку недійсними не визнавалися та не скасовувалися.
Відповідно до Виписки № 57209 із історії хвороби ОСОБА_1 пацієнт перебував на стаціонарному лікуванні з 15.04.2007 по 25.05.2007, діагноз: травматичний відрив блока пальців правої кисті на рівні с/3 пястних кісток. 15.04.2007 в ургентному порядку проведена операція – реплантація блока пальців, 10.05.2007 - операція нефректомія, формування культі правої кисті на рівні п`ястно-зап`ястного суглоба (а.с.17).
Відповідно до Довідки на МСЕК від 20.07.2007 року діагностовано посттравматична ампутація культі на рівні дистального ряда кісток зап`ястка правої кисті. Деформуючий артроз лучезап`ястного суглоба. Болючі невроми торца культі, виражена контрактура лучезап`ястного суглоба, фантомні болі в області іннервації серединного та ліктьового нервів (а.с. 5).
10.08.2007 року ОСОБА_1 первинно встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності: трудове каліцтво, ступінь втрати професійної працездатності – 60 % безстроково, потреба у додаткових видах допомоги: медикаментозне лікування, оперативне лікування, протезування, перенавчання, побутовий догляд, протипоказання: тяжка фізична праця, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія ДОН-04 № 068091 від 10.08.2007 (а.с. 6).
Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Відтак, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Як вбачається з матеріалів справи, нещасний випадок на виробництві стався 15.04.2007 під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків з його вини через порушення вимог законодавства з питань охорони праці. Одночасно з тим, оскільки саме відповідач як роботодавець зобов`язаний був забезпечити позивачу безпечні і нешкідливі умови праці, в тому числі з боку самого позивача, стався нещасний випадок, в результаті якого позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково. Причина інвалідності та втрати професійної працездатності: нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я). 
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що невиконання роботодавцем обов`язку стосовно забезпечення безпечних і здорових умов праці, що мало наслідком виникнення у працівника втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.
Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Разом з тим, судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення однотипних правопорушень.
Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4399/15-ц.
Суд виходить з того, що матеріалами справи підтверджено, що в результаті нещасного випадку на виробництві позивач отримав травму: травматичну ампутацію блока пальців правої кисті на рівні с/3 п`ястних кісток, що вимагало ургентного оперативного лікування. Після нещасного випадку на виробництві позивач продовжив працювати на підприємстві відповідно до стану свого здоров`я та звільнився з посади за угодою сторін з 21.01.2025, тобто через 18 років після нещасного випадку. 
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факти лікування позивача протягом цих 18 років.
Одночасно з тим, суд виходить з того, що подія нещасного випадку на виробництві носила раптовий та непередбачуваний для позивача характер, встановлена третя група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60 % безстроково має свої негативні наслідки для позивача, що потребує вжиття заходів додаткової допомоги, протипоказана важка фізична праця.
Отже, суд вважає доведеною належними та допустимими доказами ту обставину, що в результаті нещасного випадку на виробництві порушені нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, отримана травма позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя та здійснювати трудову діяльність відповідно до свого фаху та професійного досвіду, що, в свою чергу впливає на його душевний та психологічний стан, порушує душевну рівновагу, викликає почуття тривоги, розпачу та дратівливості.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме стягненню з відповідача підлягає відшкодування моральної шкоди у сумі 120 000 гривень, що відповідає вимогам справедливості та розумності. 
Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що у позивача відсутні душевні страждання, пов`язані із отриманою травмою, в зв`язку із тим, що останні не звертався до медичних установ для лікування. Так, суд виходить з того, що медичними документами позивача підтверджено і не спростовано відповідачем, що причиною втрати професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності є саме нещасний випадок на виробництві, в результаті чого позивачу ампутували кисть правої руки на рівні с/3, втрата професійної працездатності встановлена саме в зв`язку із отриманою травмою безстроково, а отже негативні наслідки носять для позивача постійний та незворотній характер. 
Щодо питання оподаткування моральної шкоди та зазначення в резолютивній частині рішення суду вказівки про стягнення моральної шкоди без урахування податків та зборів, суд виходить із наступного.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 235/3143/24, суд акцентує увагу на тому, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди.
Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів, правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
З урахуванням викладеного: необґрунтованим є вирішення судами у цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Це є підставою для відповідної зміни судових рішень. Тому Верховний Суд зауважує, що обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині зазначення в резолютивній частині рішення суду вказівки про стягнення моральної шкоди без урахуванням податків та зборів.
Згідно з частинами першою – четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок нещасного випадку на виробництві, у сумі 120 000 гривень. У задоволенні вимоги про зазначення в резолютивній частині рішення суду вказівки про стягнення моральної шкоди без урахуванням податків та зборів слід відмовити.
Частинами першою, шостою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пунку 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 064,96 гривень (120 000 грн х 1 %, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, х 0,8).
Керуючись статтями 10, 12, 13, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, у сумі 120 000 гривень (сто двадцять тисяч 00 коп.).
В частині позовних вимог щодо вказівки про стягнення моральної шкоди без урахуванням податків та зборів – відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у сумі 1064,96 гривень (одна тисяча шістдесят чотири грн 96 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://zv.dp.court.gov.ua/sud0415/
Рішення суду знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», адреса зареєстрованого місцезнаходження: 69106, Запорізька область, місто Запоріжжя, Північне шосе, вулиця Теплична, буд. 22Б/1, кабінет 6, код ЄДРПОУ - 13498562.

Суддя  І.А. Подкопаєва