Справа № 577/2749/26
Провадження № 2/577/1596/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

05 серпня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.,
секретаря судового засідання Скляр О.М., 
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні , в залі суду м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно до досягнення їх донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2023, в якому у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час між ними припинені подружні відносини, дочка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає , тому вимушена звернутися до суду із заявленими вимогами. 
05.06.2026 від представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Антоненка І.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що відповідач проходить військову службу у ЗСУ, у зв`язку з чим несе додаткові витрати, пов`язані з орендою житла, придбанням обладнання та спорядження, харчуванням і переїздами за місцем проходження служби. Також посилався на наявність у нього аліментних зобов`язань щодо інших дітей. Зокрема, відповідно до заочного рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2013 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , 2008 р.н. у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, а відповідно до судового наказу Бахмацького районного суду від 03 грудня 2019 року — аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , 2014 р.н. у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно. Крім того позивачка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини доходу. Відповідач стверджує, що під час перебування у шлюбі надавав позивачці матеріальну допомогу добровільно шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок та передачі готівки, а після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки ОСОБА_5 також добровільно перераховував кошти на утримання дитини, на підтвердження чого надав відповідні квитанції. Зазначив, що на даний час звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, провадження у якому зупинено у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення. 
На думку відповідача, з урахуванням уже існуючих аліментних зобов`язань, а також можливого стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , стягнення додатково 1/4 частини його доходу на утримання позивачки призведе до утримання із його доходу сукупно 100 відсотків заробітку. У зв`язку із цим вважав, що не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу у заявленому нею розмірі.
Крім того, відповідач заявив про понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн та просив стягнути їх з позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім того, у заяві від 20.07.2026р. зазначила, що посилання відповідача на отримання нею соціальної допомоги на утримання дитини та перебування на утриманні позивача інших дітей не є підставою для відмови у задоволенні позову. Просить відмовити у стягненні з неї судових витрат. Крім того, надала витяг з реєстру територіальної громади про реєстрацію доньки ОСОБА_5 разом із нею. 
Відповідач ОСОБА_3 на розгляд справи не з`явився. Його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, що ґрунтуються на повному і об`єктивному розгляді справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що 09.09.2023 між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 361 (а.с.6).
У шлюбі в подружжя народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.7).
Також судом встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. 
З витягів з реєстру територіальної громади від 09.07.2026, вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судовим розглядом не спростовано доводів позивача, що дитина перебуває на утриманні матері.
Також судом встановлено, що у відповідача є син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2013 року з ОСОБА_3 стягувались аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , в розмірі 1/4 заробітку(доходу), щомісячно. На момент розгляду справи, син ОСОБА_6 досяг повноліття, відтак стягнення з відповідача аліментів на його утримання припинилось.
Крім того, Відповідно до судового наказу Бахмацького районного суду від 03.12.2019 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 заробітку(доходу) останнього щомісячно. 
Також, згідно долучених представником відповідача матеріалів, у Конотопському міськрайонному суді Сумської області перебуває заява ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Станом на день ухвалення рішення у даній справі, згідно відомостей ЄДРСР вбачається, що 03.06.2026р. Конотопським міськрайонним судом Сумської області уже видано судовий наказ № 577/2750/26 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.05.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Отже, на момент вирішення спору відповідач має обов`язок сплачувати загалом 1/2 заробітку на двох дітей, а саме на дочку ОСОБА_5 в розмірі 1/4, згідно судового наказу від 03.06.2026р. та 1/4 на дочку ОСОБА_7 , згідно рішення суду від 03.12.2019р. 
Відповідно до частин другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка — батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. 
Отже, визначальними для виникнення такого права є факт проживання дитини з матір`ю та спроможність батька дитини надавати їй матеріальну допомогу.
Судом установлено, що малолітня дочка сторін ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою. Відповідач є батьком дитини та особою працездатного віку, проходить військову службу і отримує грошове забезпечення, зі слів його представника, в розмірі близько 30 000 грн на місяць, а також додаткових виплат за виконання бойових завдань.
Таким чином, передбачені статтею 84 СК України правові підстави для виникнення у позивачки права на утримання наявні.
Добровільні перекази, згідно квитанцій в матеріалах справи на загальну суму 24 000 грн., не припиняють право позивачки на аліменти на своє утримання. Вказані квитанції лише підтверджують, що доводи позивачки про повну відсутність допомоги не зовсім відповідає обставинам справи. Однак добровільне надання окремих сум не позбавляє дружину права звернутися до суду, не гарантує регулярного утримання надалі, саме собою не є підставою для відмови у встановленні аліментного обов`язку.
При цьому, представник відповідача, як у відзиві так і в судовому засіданні переважно зазначав про перерахування коштів на утримання доньки ОСОБА_5 . Утримання дитини і утримання дружини є різними аліментними обов`язками. Платежі дитині не доводять належного виконання обов`язку щодо дружини.
Також, відповідач, заперечуючи проти заявленого розміру аліментів, посилається, зокрема, на те, що у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних Силах України він несе додаткові витрати на оренду житла, придбання обладнання та спорядження, харчування, а також переїзди у зв`язку з ротаціями.
Разом із тим відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження наведених обставин відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали можливість встановити фактичний розмір таких витрат, їх регулярність, необхідність та безпосередній зв`язок із проходженням військової служби. Зокрема, матеріали справи не містять договору найму (оренди) житла та документів про його оплату, розрахунків чи платіжних документів щодо придбання за власний рахунок військового спорядження або обладнання, доказів понесення витрат на переїзди у зв`язку з ротаціями, а також відомостей про те, чи компенсуються відповідні витрати за місцем проходження служби.
Посилання представника відповідача на отримання позивачкою державних соціальних виплат не спростовує її права на утримання, оскільки частина четверта статті 84 СК України прямо передбачає, що таке право не залежить від матеріального становища дружини.
Разом із тим право дружини на утримання до досягнення дитиною трирічного віку не означає безумовного обов`язку суду визначити аліменти саме у заявленому нею розмірі.
За змістом статті 80 СК України аліменти одному з подружжя можуть бути присуджені у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя та/або у твердій грошовій сумі, а їх розмір визначається судом з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Як зазначалось, чинні аліментні зобов`язання відповідача щодо неповнолітніх дітей становлять у сукупності 1/2 частини його заробітку (доходу). 
Згідно ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Щодо сина ОСОБА_6 суд враховує, що він досяг повноліття, а тому раніше встановлений обов`язок зі сплати аліментів до досягнення ним повноліття припинився. 
Посилання представника відповідача на те, що позивачка буде в судовому порядку ставити вимогу про стягнення коштів на утримання повнолітнього сина у зв`язку з продовженням ним навчання сама по собі не свідчить про існування на час вирішення цього спору відповідного встановленого судовим рішенням аліментного обов`язку. Тому такі доводи не можуть враховуватися судом як уже існуюче аліментне стягнення, оскільки це означало б фактично виходити з припущення про результат розгляду іншої справи.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення вимоги позивачки у повному обсязі, а саме в розмірі 1/4 доходу, призведе до того, що разом із двома вже існуючими стягненнями на неповнолітніх дітей, номінальний обсяг аліментних зобов`язань відповідача становитиме 3/4 його заробітку (доходу).
Таке співвідношення суд вважає надмірним з огляду на необхідність забезпечення справедливого балансу між правом позивачки на утримання, правами двох неповнолітніх дітей на належне матеріальне забезпечення та правом самого відповідача залишати у своєму розпорядженні кошти, необхідні для власного існування.
При цьому сама наявність аліментних зобов`язань щодо двох дітей не свідчить про повну неспроможність відповідача надавати позивачці будь-яку матеріальну допомогу. Відповідач має регулярний дохід, а доказів таких обставин, які б повністю виключали можливість надання дружині матеріального утримання, суду не надано.
Ураховуючи сукупність установлених обставин, зокрема право позивачки на утримання до досягнення дочкою ОСОБА_5 трирічного віку, працездатність та наявність постійного доходу у відповідача, одночасне виконання ним обов`язку щодо утримання двох неповнолітніх дітей у загальному розмірі 1/2 доходу, а також необхідність дотримання розумного балансу інтересів усіх осіб, яких відповідач зобов`язаний утримувати, суд доходить висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів 1/4 частини доходу є завищеним.
Справедливим, достатнім та співмірним із матеріальним і сімейним становищем сторін суд вважає визначення аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_5 трирічного віку.
Такий розмір, з одного боку, забезпечує реалізацію гарантованого статтею 84 СК України права позивачки на утримання, а з другого — враховує існуючі обов`язки відповідача перед двома неповнолітніми дітьми та не покладає на нього очевидно непропорційного фінансового навантаження.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого.
Відповідно до статей 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат та за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами. Розмір таких витрат визначається на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості.
Відповідачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, на підтвердження яких до відзиву додано договір про надання правничої допомоги, акт та документ щодо оплати відповідних послуг.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат, їх необхідності та розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.
Сам по собі факт укладення договору про надання правничої допомоги та визначення сторонами розміру гонорару не означає безумовного покладення всієї погодженої між адвокатом і клієнтом суми на іншу сторону спору. Суд при розподілі судових витрат повинен оцінити, чи були відповідні витрати пов`язані з розглядом конкретної справи, чи є їх розмір обґрунтованим і пропорційним предмету спору та фактичному обсягу наданої правничої допомоги. Такий підхід відповідає усталеній практиці Верховного Суду.
Суд ураховує, що ця справа не характеризується значною фактичною чи правовою складністю, предметом спору є одна вимога про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, обсяг доказового матеріалу є обмеженим, а представником відповідача фактично здійснено підготовку відзиву на позов та представництво інтересів відповідача під час розгляду справи.
Водночас надана відповідачу професійна правнича допомога була реальною, пов`язаною безпосередньо з розглядом цієї справи та спрямованою на захист його інтересів, а тому підстав для повної відмови у компенсації таких витрат немає.
Оцінюючи характер спору, його складність, обсяг підготовлених представником відповідача процесуальних документів, тривалість розгляду справи, значення справи для сторін, суд визнає обґрунтованими, необхідними та розумними лише 3 000 грн.
Оскільки позов задоволено на 50 %, а саме із заявленої 1/4 частини, присуджено 1/8, на позивачку покладається 50 % від визнаних судом 3 000 грн витрат на правову допомогу, тобто 1 500 грн. Вказана сума на професійну правничу допомогу відповідатиме критеріям реальності, необхідності, розумності та пропорційності судових витрат.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір пропорційно задоволеній вимозі в сумі 665 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.
Керуючись ст. ст. 84, 91 СК України,ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 , 430 ч.1 п 1 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 травня 2026 року до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA 908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення повного тексту до Сумського апеляційного суду.
Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повний текст рішення складено 10 серпня 2026 року. 

Суддя Логін Є.  В.