ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2459/23  Номер провадження 22-ц/814/2981/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Озірської-Шанли Вікторії Сергіївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 24 березня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави,-
В С Т А Н О В И В :
У березні АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з про стягнення заборгованості в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.07.2014 року у розмірі 38142,89 грн. станом на 14.02.2023, яка складається з наступного: 31624,17 грн. – заборгованість за кредитом; 6518,72 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування позову вказувало, що ОСОБА_1 , звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 07.07.2014 року. 
Зазначало, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який у подальшому збільшився банком в односторонньому порядку до 31000 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язання, станом на 14.02.2023 року, утворилася заборгованість у розмірі 38142,89 грн., яка підлягає стягненню з позивача.
Разом із відзивом на позовну заяву, ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву в якій вона просила стягнути з АТ КБ « ПриватБанк» безпідставно отримані кошти у розмірі 16484,71 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 373,38 грн. та 3% річних в сумі 267,81 грн., а також вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування зустрічного позову вказувала, що внаслідок користування кредитною карткою (використання коштів та внесення коштів на погашення нарахованої банком заборгованості), вона безпідставно переплатила банку грошові кошти в сумі 16484,71 грн. Дана переплата виникла за рахунок того, що вона, не будучи обізнаною з умовами нарахування банком відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, які нараховувалися та списувалися з її рахунку банком самостійно, без погодження з нею таких умов, тим самим збільшуючи суму заборгованості, регулярно вносила кошти на погашення наявної заборгованості.
 Також вказувала, що за наданою банком виписки по рахунку вбачається, що вона особисто вносила кошти, з її розрахункового рахунку також здійснювалося банком автоматичне погашення заборгованості.
Таким чином, з огляду на відсутність погодження істотних умов договору послуг, які ОСОБА_1 оформляла у АТ КБ «Приватбанк», керуючись лише інформацією по балансу своєї картки, де відображена заборгованість, вона намагалася її сплатити, не усвідомлюючи, що вже давно повернула банку всі використані нею кошти, та безпідставно переплатила понад тіло кредиту 16484,71 грн. ,яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» як безпідставно набутих коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 24 березня 2026 року в задоволенні первісного позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського,1-Д, код ЄДРПОУ 14360570), до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості – відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського,1-Д, код ЄДРПОУ 14360570) про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави - задоволено в повному обсязі.
Визнано припиненим у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином, зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» 07.07.2014 року шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570), на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно отримані кошти в сумі 16484,71 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 71 коп.), інфляційні втрати в розмірі 1629,86грн. (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять гривень 86 коп.) та 3% річних в сумі 391,57 грн. (триста дев`яносто одна гривня 57 коп.).

З вказаним рішенням суду не погодилось АТ КБ «ПриватБанк» та подало апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення районного суду та у хвалити нове судове рішення про задоволення вимог АТ КБ « ПриватБанк» про стягнення заборгованості, а в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що07.07.2014 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом вона підтвердила, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також підтвердила, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.
Зазначає, що ОСОБА_1 зверталася до АТ КБ “ПриватБанк” з метою перевипуску картки на нову та продовжувала користуватись картковим рахунком у власних потребах та використовувати кредитні кошти.
Вказувало, що факт отримання і користування кредитними картками підтверджується банківською випискою.
Таким чином вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . 
Щодо зустрічних вимог ОСОБА_1 вказує наступне.
Визнання умов договору через конклюдентні дії позивача за зустрічним позовом та принцип добросовісності повністю спростовують її вимоги щодо повернення коштів у сумі 16 484,71 грн як безпідставно набутих (ст. 1212 ЦК України), оскільки наявність договірних відносин виключає можливість застосування норм про безпідставне збагачення.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував норму матеріального права ст. 1212 ЦК України до договірних відносин між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , оскільки згідно статтю 1215 ЦК України не підлягають поверненню кошти, передані на виконання зобов`язання, якщо особа знала про його відсутність або мала змогу про це знати, оскільки сплачені ОСОБА_1 кошти зараховувалися саме на виконання зобов`язань за договором.
22.06.2026 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просить її залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Районним судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 липня 2014 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно умов договору позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.
Також встановлено, що 11.10.2015 року відповідачу було видано картку «Універсальну», строк дії якої - до жовтня 2019 року, 17.02.2020 – було відкрито картку «Універсальну» зі строком дії до січня 2024 року, 27.11.2020 року було видано картку «Універсальну» зі строком дії – до червня 2024 року, 21.06.21 року було видано картку «Універсальна GOLD» зі строком дії – до липня 2025 року, а 20.12.2022 року – видано картку «Універсальна GOLD» зі строком дії – до грудня 2026 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк».
Після укладення договору банком кредитний ліміт позивачу визначений у розмірі 8000 грн. Після того розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався банком, як в сторону зменшення до 300,00 грн., так і збільшення до 31000 грн. 26 грудня 2022 року –кредитний ліміт визначений у розмірі 0,00 грн., що підтверджується даними довідки КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.
Відповідно до розрахунку, ОСОБА_1 , станом на 14.02.2023 року має заборгованість у розмірі 38142,89 грн., з яких 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 31624,17 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 6518,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
При цьому, з наданої АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви виписки, та з розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, вбачається, що за період з 11 жовтня 2015 року по 16 лютого 2023 року відповідачем використано кредитних коштів на загальну суму 44874,03 грн., а сплачено (повернуто) банку за цей період –61358,74 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості районний суд виходив з того, що відповідачем сплачено позивачу суму, що перевищує розмір одержаного нею кредиту, а тому відсутні підстави стверджувати, що у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту.
Колегія суддів погоджується із висновком районного суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_1 виконала умови кредитного договору.
Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи у анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 07 липня 2014 року процентна ставка не зазначена, сплата комісії не передбачена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, надав розрахунок, з якого вбачається, що ним зараховувались одержані за договором від відповідача кошти, крім тіла кредиту також на погашення відсотків за користування кредитними коштами, що не передбачено договором.
Тому зарахування позивачем частини сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків та інших платежів, сплата яких не передбачена договором, а також збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом, суперечить його умовам.
Відповідно, оскільки 44874,03 грн. (отримано відповідачем) - 61358,74 грн. (сплачено відповідачем) = 16484,71 грн. (переплата).
Таким чином колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що відсутні підстави для стягнення заборгованості.

Разом з тим, задовольняючи зустрічні вимоги щодо повернення безпідставно отриманих коштів районний суд дійшов передчасного висновку з огляду на наступне.
Згідно з положеннями частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Власне зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
До випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19, від 09.11.2021 у справі № 9051680/20, а також Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 646/4738/19 від 14.02.2022.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами були наявні договірні зобовязання. ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору ( на погашення заборгованості) вносила кошти. ОСОБА_1 отримала 44874,03 грн, а сплатила 61358,74 грн. переплата становить 16484,71 грн. Тобто ОСОБА_1 вносила кошти з власної ініціативи та добровільно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Отже підстав для стягнення добровільно сплачених позивачем коштів, як таких, що набути відповідачем без належної правової підстави, за таких обставин не було.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Наявність вказаної домовленості виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, на виконання яких ОСОБА_1 і сплачувала вказані кошти, що підтверджується матеріалами справи і поясненнями сторін. 
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Районний суд не звернув уваги, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 добровільно переплатила суму заборгованості за кредитним договором, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). 
Також, суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 625 ЦК України та стягнув з АТ КБ “ПриватБанк” на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати 1373, 38 грн. та 3% річних 267, 81 грн., оскільки відповідальність за ст. 625 ЦК України настає лише у разі прострочення грошового зобов`язання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного су ду в частині задоволення зустрічного позову про стягнення безпідставно отриманих коштів та, 3 % річних та інфляційних витрат.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Озірської-Шанли Вікторії Сергіївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 24 березня 2026 року частині задоволення зустрічних вимог ОСОБА_1 - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, 3 % річних та інфляційних втрат - відмовити.
В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 24 березня 2026 року - залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1610, 40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2026 року.

Головуючий суддя : ___________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна