ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34947/25 (суддя Царікова О.В., м. Дніпро)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі №160/34947/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 08 грудня 2025 року звернувся до суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», згідно з яким, просить:
- визнати протиправним рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії від 24.10.2025 № 153/25/1644 щодо визначення ОСОБА_1 25% втрати працездатності та ненадання ІІІ групи інвалідності;
- зобов`язати Державну установу «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно провести огляд ОСОБА_1 на предмет встановлення відсотку втрати працездатності та встановлення групи інвалідності, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 80/25/2576/В від 24.06.2025 позивачу встановлено 25% втрати працездатності захворювання пов`язане із захистом Батьківщини; відповідачем не було в повному обсязі досліджено його стан здоров`я, що призвело до формування хибного висновку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 20265 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволені позову відмовлено повністю.
Вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не наведено, а судом не встановлено порушення відповідачем саме порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу спірних правовідносин, а також процедури перегляду рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії стосовно, яке оформлене рішенням №153/25/1644 від 24.10.2025.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі викладає фактичні обставини справи та норми законодавства. Зазначає, що зміст позовних вимог ґрунтуються на не дотриманні відповідачем, як суб`єктом владних повноважень процедури розгляду його скарги з урахуванням її змісту. 
Посилається на те, що звертався до суду, у зв`язку з «неврахуванням відповідачем усіх діагнозів, тобто не повного з`ясування обставин, як наслідок обмежився лише зазначенням обґрунтованості спірного рішення ВЛК, не вказавши мотиви такої відмови щодо неврахування усіх діагнозів».
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 24.06.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська клінічна лікарня №12" за результатами огляду стосовно позивача було прийнято рішення про встановлення йому 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №80/25/2576/В. Захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.
Не погоджуючись із цим рішенням, позивач направив скаргу відповідачу на витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №80/25/2576/В від 24.06.2025, номер рішення №№80/25/2576/Р.
24.10.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами заочного розгляду скарги на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії стосовно позивача було прийнято рішення №153/25/1644 про те, що після детального вивчення наданої медичної документації, анатомо-фунціональних порушень, експертна команда дійшла висновку, що наявні анатомо-функціональні порушення не дають підстав для встановлення гр. інвалідності. Попереднє рішення ЕК про встановлення 25% втрати професійної працездатності, захворювання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини - вірне, відповідає законодавству. Підстава: Постанова КМУ №1338 від 15.11.2024; наказ МОЗ №420 від 05.06.2012.
Правомірність зазначеного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-ХІІ) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно з частиною другою статті 6 Закону №875-ХІІ громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.
Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317, у редакції станом на виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Відповідно до Положення про Центр оцінювання функціонального стану особи, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.12.2024 №2022, до повноважень Центру оцінювання належить:
1) надає організаційно-методичне консультування експертним командам;
2) залучає лікарів закладів охорони здоров`я незалежно від форми власності за їх згодою (за необхідності) до роботи Центру оцінювання;
3) проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих експертними командами або медико-соціальними експертними комісіями:
4) здійснює обмін інформацією з питань, пов`язаних з організацією проведення оцінювання, відповідно до цього Положення;
5) узагальнює, аналізує та інформує МОЗ та правоохоронні органи про випадки необґрунтованого прийняття рішень експертними командами;
6) розглядає скарги на рішення експертних команд щодо результатів оцінювання та рішення медико-соціальних експертних комісій щодо результатів медико-соціальної експертизи;
7) перевіряє під час оскарження рішення експертних команд обґрунтованість рішень, прийнятих під час оцінювання та встановлення інвалідності, розглядає медичні документи та проводить оцінювання, за результатами якого приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.
Рішення про встановлення інвалідності може прийматися під час заочного розгляду справи за результатами медичного обстеження в країні перебування відповідно до міждержавних договорів (угод).
Отже, вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції правильно визначив коло норм права, що регулюють спірні правовідносини.
Водночас, враховуючи правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 10.02.2022 у справі №160/7153/20, від 29.12.2021 у справі № 638/2723/16-а, від 12.10.2021 у справі №280/4820/19 та у постанові від 13.04.2021у справі № 0540/7965/18-а суд першої інстанції правильно вказав, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки не є спеціалізованою установою в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Суд, при розв`язанні спору щодо оскарження рішення МСЕК, у першу чергу перевіряє дотримання медико-соціальною експертною комісією порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу, тоді як вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача за результатами медичного обстеження, є дискреційними повноваженнями Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", та суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Колегія суддів, вважає безпідставними доводи позивача в обґрунтування його позиції щодо скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову на те, що він звертався до суду, у зв`язку з «неврахуванням відповідачем усіх діагнозів, тобто не повного з`ясування обставин, як наслідок обмежився лише зазначенням обґрунтованості спірного рішення ВЛК, не вказавши мотиви такої відмови щодо неврахування усіх діагнозів», оскільки питання врахування або неврахуванням відповідачем усіх діагнозів позивача при проведенні його медичного обстеження та надання ним оцінки, є дискреційними повноваженнями Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України".
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено, а судом не встановлено порушення відповідачем саме порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу спірних правовідносин, а також процедури перегляду рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії стосовно, яке оформлене рішенням №153/25/1644 від 24.10.2025.
Спірне рішення відповідача є обґрунтованим, оскільки з його змісту можливо зрозуміти причини, підстави та обставини, виходячи з яких спірне рішення було прийняте. 
Отже підстави для задоволення позову відсутні. 
Доводи відповідача, які викладені в апеляційній скарзі фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням, проте повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги в т.ч. щодо не розгляду відповідачем скарги позивача на рішення ВЛК, не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволені позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі №160/34947/25 - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва