Постанова
Іменем України

15 вересня 2026 року
м. Київ 

справа № 761/34432/21
провадження № 61-11842св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., 

учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року в складі судді: Пономаренко Н. В., та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року (повна постанова складена 19 серпня 2025 року) в складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

Історія справи
Короткий зміст заяви

У жовтні 2024 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося з заявою, заінтересовані особи: ПАТ Комерційний банк «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дублікату виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року замінено сторону стягувача з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі, виданому у цивільній справі № 2-13387/10 за заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

09 жовтня 2024 року на поштову адресу ПАТ КБ «Надра» надійшов лист від 19 вересня 2024 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому зазначається, що згідно з інформацією, наданою Макарівським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_2 , на виконанні у відділі останній раз перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-13387/10, виданого 25 грудня 2012 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» солідарно боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесені витрати зі сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн (07 вересня 2015 року виконавче провадження відкрито). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», 30 червня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна.

Відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділі перебувало останній раз виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-13387/10, виданого 25 грудня 2012 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» солідарно боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесені витрати зі сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн (07 вересня 2015 року виконавче провадження відкрито). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», 30 червня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна.

23 липня 2024 року на поштову адресу ТОВ «Брайт Інвестмент» надійшов лист від 15 липня 2024 року № 60-7563/24 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, де зазначено, що до Фонду зазначені у запиті виконавчі листи від органів ДВС не надходили та у Фонді не перебувають. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 15 жовтня 2024 року виконавчі листи не перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців.

Згідно з листом від 19 вересня 2024 року № 48689/3.2-24 УЗПВР виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 завершені, матеріали знищено. Вищевикладене свідчить, що зазначені виконавчі листи разом із постановами про повернення виконавчого документа стягувачу було втрачено при пересилці районним ВДВС стягувачу, оскільки до банку вказані виконавчі листи не надходили та у ФГВФО вони не перебувають.

ТОВ «Брайт Інвестмент» просило: 
видати дублікат виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати зі сплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн;
видати дублікат виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати зі сплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року:
заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» задоволено;
замість втраченого оригіналу видано дублікат виконавчого листа, виданого 25 грудня 2012 року у справі № 2-13387/10 Шевченківським районним судом міста Києва за рішенням від 05 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-13387/10 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» суми боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 700 грн та витрат зі сплати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн щодо боржника ОСОБА_2 ;
замість втраченого оригіналу видано дублікат виконавчого листа, виданого 25 грудня 2012 року у справі № 2-13387/10 Шевченківським районним судом міста Києва за рішенням від 05 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-13387/10 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» суми боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 700 грн та витрат зі сплати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн щодо боржника ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивованатим, що:
у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 вказано, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви;
постанови про повернення стягувачу були винесені 30 червня 2022 року, коли діяла норма частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, чинній станом на 30 червня 2022 року. Таким чином строк пред`явлення виконавчого листа № 2-5734/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 становив з 30 червня 2022 року по 30 червня 2025 року;
разом з тим, відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Водночас Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з-поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Відповідна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 2-361/11, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22;
у зв`язку зі встановленням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у цій справі переривався. Таким чином суд приходить до висновку, що строк пред`явлення вказаних виконавчих листів щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до виконання не є пропущеним;
згідно з листом від 19 вересня 2024 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 48689/3.2-24/вх.51730/3-24 відділом повідомлено, що надати більш детальну інформацію щодо вищевказаних виконавчих проваджень не вбачається за можливе у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження, та надати підтвердження щодо відправки виконавчого листа не вбачається за можливе у зв`язку зі знищенням реєстрів відправки рекомендованої кореспонденції за закінченням терміну зберігання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, при аналізі наданих представником заявника письмових доказів та зазначених у заяві обставин, суд вважає, що оскільки оригінал виконавчого листа було втрачено не з вини заявника, вказана заява про видачу дубліката виконавчих листів підлягає задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишено без задоволення;
ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
при задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд вважав, що оскільки оригінал виконавчого листа було втрачено не з вини заявника, заява про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню. Колегія суддів погодилася з таким висновком суду;
незважаючи на те, що виконавчий лист № 2-13387/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було видано 25 грудня 2012 року, а на момент його видачі діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року, після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року застосуванню підлягають норми саме цього Закону, у тому числі стосовно строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Згідно з частиною першою та частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на 30 червня 2022 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони;
постанови про повернення виконавчих листів стягувачу були винесені 30 червня 2022 року, коли діяла норма частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, чинній станом на 30 червня 2022 року. Таким чином строк пред`явлення виконавчого листа № 2-5734/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 становив з 30 червня 2022 року по 30 червня 2025 року. Разом з тим, відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з-поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану;
оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Відповідна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 2-361/11, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22;
у зв`язку зі встановленням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у цій справі переривався. Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк пред`явлення вказаних виконавчих листів щодо ОСОБА_2 до виконання не є пропущеним;
щодо обставин втрати виконавчого листа колегія суддів виходить з наступного. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 30 червня 2022 року державним виконавцем Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-13387/10, виданого 25 грудня 2012 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» солідарно боргу за кредитним договором. При цьому, як вбачається з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19 вересня 2024 року № 48689/3.2-24/вх.51730/3-24, відповідно до пункту 1 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року, визначено, що передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Відповідно до пункту 2 розділу XI Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відділом повідомлено, що надати більш детальну інформацію щодо виконавчих проваджень не вбачається за можливе у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження, та надати підтвердження щодо відправки виконавчого листа не вбачається за можливе у зв`язку зі знищенням реєстрів відправки рекомендованої кореспонденції за закінченням терміну зберігання. ТОВ «Брайт Інвестмент» на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направлено лист про надання інформації щодо місцезнаходження оригіналу виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 2-13387/10-ц щодо боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 
23 липня 2024 року на поштову адресу ТОВ «Брайт Інвестмент» надійшов лист від 15 липня 2024 року № 60-7563/24 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, де зазначено, що до Фонду зазначені у запиті виконавчі листи від органів ДВС не надходили та у Фонді не перебувають. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 15 жовтня 2024 року виконавчі листи не перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців. При встановленні наведених вище обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про втрату виконавчого листа та, відповідно, наявність підстав для видачі його дубліката відповідно до порядку, визначеного частиною першою статті 431 ЦПК України, а також підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, адже строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не є пропущеним. З моменту отримання виконавчих листів - 25 грудня 2012 року, стягувач регулярно, в межах строку, визначеного законом на пред`явлення виконавчих листів до виконання, а саме 06 березня 2013 року, 20 лютого 2013 року, 16 травня 2014 року, 07 вересня 2015 року, подавав до виконавчої служби виконавчі листи до примусового виконання, але рішення суду не було виконане через відсутність майна у боржників. Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справ, підстави для зміни чи скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Аргументи учасників справи

18 вересня 2025 року ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року (повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року), у якій просив: 
оскаржені судові рішення скасувати;
ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Брайт Інвестмент» у видачі дубліката виконавчого листа, виданого на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2010 року в справі № 2-13387/10.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (чинного на час виникнення спірних правовідносин), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року (якщо інше не встановлено законом). Цей річний строк обчислюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили. У цій справі строк пред`явлення виконавчого листа сплив у 2013 році. Жодних дій для примусового виконання рішення у межах цього строку стягувачем вчинено не було, що підтверджується матеріалами справи (відсутні дані про відкриття виконавчого провадження чи часткове виконання). Також стягувач не подавав заяв про продовження чи поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа;
згідно зі статтею 433 ЦПК України у редакції 2017 року, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа з поважних причин суд може цей строк поновити. Однак ТОВ «Брайт Інвестмент» не порушувало питання про поновлення строку ні у 2013 році, ні при поданні заяви про дублікат у 2025 році. Отже, на момент розгляду заяви про дублікат строк пред`явлення виконавчого листа давно минув і не був поновлений у встановленому порядку. За таких обставин задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа суперечить процесуальному законодавству. Підпункт 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачає, що у разі втрати виконавчого документа суд може видати його дублікат лише якщо стягувач або виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Інакше кажучи, обов`язковою умовою видачі дубліката є звернення в межах чинного строку для пред`явлення виконавчого листа або наявність рішення суду про поновлення цього строку;
Верховний Суд послідовно наголошує, що за відсутності діючого виконавчого документа (через сплив строку його пред`явлення) немає предмета для дублювання. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року (справа № 2-836/11) висловила правову позицію: «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа... вважається поданою у межах встановленого строку. Натомість, коли строк... сплив, і суд його не поновив, то... суд відмовляє у задоволенні цієї заяви». Таким чином, пропуск строку пред`явлення виконавчого листа без поновлення позбавляє стягувача права на примусове виконання, а відтак унеможливлює і видачу дубліката такого листа. Апеляційний суд, задовольнивши заяву стягувача всупереч цим нормам, припустився істотного порушення процесуального закону;
у цій справі правовідносини щодо примусового виконання судового рішення фактично припинилися у 2013 році після спливу встановленого річного строку на пред`явлення виконавчого листа. Подальші зміни законодавства про виконавче провадження (зокрема нова редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, що набула чинності 5 жовтня 2016 року) не можуть автоматично відродити вже втрачений на той час статус виконавчого документа. Сам Закон № 1404-VIII хоча і збільшив загальний строк пред`явлення виконавчих документів до трьох років, але в пункті 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» прямо зазначено, що «виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом». Цю норму необхідно розуміти так, що новий продовжений строк застосовується лише до виконавчих документів, строк пред`явлення яких на момент 5 жовтня 2016 року ще не сплив. Натомість щодо документів, строк виконання яких уже минув, Закон не передбачає зворотної дії;
апеляційний суд помилково надав чинному законодавству зворотну силу, застосувавши норми ЦПК України (в редакції після 2017 року) та Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) до ситуації, яка остаточно визначилася ще за законами 2012-2013 років. Це проявилося, зокрема, у тому, що суд апеляційної інстанції не врахував пропуск строку виконання і вважав можливим видачу дубліката виконавчого листа без поновлення строку, фактично ігноруючи вимоги старого закону. Такий підхід порушує принцип правової визначеності та підриває довіру до держави, адже дозволяє відновити примусове стягнення за рішенням, яке багато років як втратило виконавчу силу. Як вказав Конституційний Суд України, закріплення незворотності дії нормативно-правових актів є гарантією правової визначеності та довіри до держави. Отже, нове законодавство (2022-2025 роки) про виконавче провадження та процесуальні норми не може застосовуватися для обґрунтування примусового виконання рішення, якщо право на примусове виконання вже було втрачене раніше. Апеляційний суд, пославшись на чинні норми без урахування меж їх часової дії, порушив як положення національного законодавства, так і конституційний принцип незворотності законів;
суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа, незважаючи на відсутність доказів поновлення строку пред`явлення до виконання. Ймовірно, апеляційний суд керувався загальними положеннями оновленого процесуального та виконавчого законодавства, яке розширило права стягувачів (наприклад, збільшило строки давності виконання до 3 років, передбачило можливість приватних виконавців тощо). Однак суд не врахував, що ці оновлені норми не можуть зворотно регулювати відносини, які вже втратили силу. Апеляційний суд не перевірив належним чином факт пропуску строку. В матеріалах справи немає підтвердження, що стягувач коли-небудь пред`являв оригінал виконавчого листа до виконавчої служби у 2012-2013 роках, або що виконавче провадження відкривалося і згодом було повернуто з якихось підстав. Ухвалюючи рішення, апеляційна інстанція мала б встановити, чи подана заява про дублікат у межах строку, визначеного законом, або чи було цей строк поновлено. Проте суд оминув це ключове питання, зосередившись, імовірно, лише на доводах про втрату документа. Більше того, навіть якщо керуватися чинним на 2025 рік законодавством, його правильне застосування призвело б до відмови у видачі дубліката. Адже і ЦПК України у чинній редакції, і практика Верховного Суду вимагають подання заяви про дублікат до спливу строку виконання або одночасно з клопотанням про поновлення такого строку. В цьому випадку ні того, ні іншого зроблено не було. Таким чином, апеляційний суд не лише порушив норми часової дії законів, а й неправильно застосував самі ці норми, дійшовши помилкового висновку про можливість видачі дубліката «простроченого» виконавчого листа.

01 грудня 2025 року ТОВ «Брайт Інвестмент» через підсистему Електронний суд подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило:
касаційну скаргу залишити без задоволення;
оскаржені судові рішення залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що:
9 жовтня 2024 року надійшла відповідь від 19 вересня 2024 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідь), у якій зазначається, що згідно з інформацією, наданою Макарівським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стосовно ОСОБА_2 вперше виконавче провадження було відкрито 6 березня 2013 року на підставі виконавчого листа № 2-13387/10 від 25 грудня 2012 року Шевченківського районного суду м. Києва щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , а також що вперше виконавче провадження було відкрито 20 лютого 2013 року на підставі виконавчого листа № 2-13387/10 від 25 грудня 2012 року Шевченківського районного суду м. Києва щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Також зазначені виконавчі листи були пред`явлені до виконання 16 травня 2014 року (ВП № НОМЕР_4), 16 травня 2014 року (ВП № НОМЕР_3), 7 вересня 2015 року (ВП № НОМЕР_1), 7 вересня 2014 року (ВП № НОМЕР_2), тобто у строк, встановлений згідно із Законом України «Про виконавче провадження», який діяв на час відкриття виконавчих проваджень;
востаннє перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-13387/10, виданого 25 грудня 2012 року Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» солідарно боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесені витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн (виконавче провадження відкрито 7 вересня 2015 року). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 15 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна;
також встановлено, що стосовно ОСОБА_1 на виконанні у відділі перебувало востаннє виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-13387/10, виданого 25 грудня 2012 року Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» солідарно боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесені витрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн (виконавче провадження відкрито 7 вересня 2015 року). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 30 червня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна;
23 липня 2024 року на поштову адресу ТОВ «Брайт Інвестмент» надійшов лист від 15 липня 2024 року № 60-7563/24 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, де зазначено, що до Фонду зазначені у запиті виконавчі листи від органів ДВС не надходили та у Фонді не перебувають.Зазначена інформація міститься в матеріалах цивільної справи № 761/34432/21;
доводи боржника щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого листа є безпідставними. Враховується факт введення на території України воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України для визначення дотримання трирічного строку, що встановлений законодавством, для звернення із заявою про примусове виконання рішення. Отже, твердження боржника, що строк пред`явлення виконавчого листа закінчився у 2013 році, є хибними та безпідставними.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

10 вересня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 17 листопада 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини 

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2010 року у справі № 2-13387/10 () задоволено позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» суму боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 700 грн та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2011 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2010 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2010 року визнано неподаною та повернуто.

На виконання вказаного рішення суду 25 грудня 2012 року було видано виконавчі листи. 

Було видано два виконавчих листи відносно двох боржників, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки заборгованість з них було стягнуто солідарно.

Ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101803391, https://reyestr.court.gov.ua/Review/101803390) заяви ТОВ «Брайт Інвестмент», заінтересовані особи: ПАТ КБ «Надра», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено. Замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі у цивільній справі № 2-13387/10 за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» суми боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 700 грн та витрат зі сплати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Таким чином, стягувача замінено щодо двох боржників, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з листом від 19 вересня 2024 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 48689/3.2-24/вх.51730/3-24, у якому зазначається, що згідно з інформацією, наданою Макарівським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_2 , на виконанні у відділі останній раз перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-13387/10, виданого 25 грудня 2012 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» солідарно боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесених витрат зі сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн (07 вересня 2015 року виконавче провадження було відкрито). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», 30 червня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділі перебувало останній раз виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-13387/10, виданого 25 грудня 2012 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» солідарно боргу за кредитним договором № 176/П/РП/2008-840 від 11 квітня 2008 року в розмірі 183 041,49 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 455 985,22 грн, а також понесених витрат зі сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн (07 вересня 2015 року виконавче провадження було відкрито). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», 30 червня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна. З вказаного листа вбачається, що виконавчі листи разом з постановами державного виконавця були направлені (повернуті) стягувачу. Заявник зазначає, що дані виконавчі листи банк не отримував, що підтверджується відповіддю ФГВФО, уповноважена особа якого діє від імені банку.

Позиція Верховного Суду

Щодо видачі дублікату виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості 

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) вказано, що:
«Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). 
У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) вказано, що:
«основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. 
Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_4) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них. Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить залишити без змін».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31гс23) зазначено, що: 
«131. У справі, що переглядається, прокурор пред`явив чотири вимоги: про скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 до таких відповідачів: ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Плисківської сільської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку до Плисківської сільської ради та дві вимоги про визнання договорів оренди недійсними до Плисківської сільської ради та ТОВ «Івангородське».
132. З касаційною скаргою на судові рішення в цій справі звернулося лише ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Плисківська сільська рада як особа, за якою зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки, та ТОВ «Івангородське» як їх орендар своїм правом на подання касаційної скарги, а так само приєднатися до касаційної скарги не скористалися. Така процесуальна поведінка відповідачів фактично підтверджує їх повну згоду з судовими рішеннями.
133. ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у касаційній скарзі не навело доводів з приводу незаконності та/або необґрунтованості судових рішень у частині задоволення позову в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнання договорів оренди землі недійсними, а також не зазначило, як задоволення зазначених вимог порушує його права та інтереси за умови, що відповідачі, до яких пред`явлені такі позовні вимоги, судові рішення не оскаржили».

Див. також аналогічні висновки, зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року в справі № 757/72370/17-ц (провадження № 61-18092св23), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 947/4615/23 (провадження № 61-10957св24)).

У справі, що переглядається:
суд першої інстанції видав два дублікати виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;
ОСОБА_2 не погоджується з оскарженими судовими рішення про видачу дублікату виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості;
ОСОБА_1 не скористалася своїм правом подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про повну її згоду з оскарженими судовими рішення про видачу дублікату виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості;
аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_2 не навів переконливих доводів, яким чином оскаржені судові рішення про видачу дублікату виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості порушують його права та інтереси, за умови, що ОСОБА_1 не оскаржила судові рішення в цій частині, тобто погодилася з цими судовими рішеннями;
тому оскаржені судові рішення про видачу дублікату виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості належить залишити без змін.

Щодо видачі дублікату виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості 

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги в цій частині з таких підстав.

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (підпункт 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року по справі № 419/310/12 (провадження № 61-13084св21) зроблено висновок, що: «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року по справі № 196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) зроблено висновок, що: «аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року по справі № 6-66/2011 (провадження № 61-8679св22) зроблено висновок, що: «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року по справі № 2-1118/09 (провадження № 61-36561св18) зазначено, що: «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2009 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 на користь КС «Наші люди» невиконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває, його оригінал втрачено під час пересилання з виконавчої служби до КС «Наші люди» не з вини стягувача, дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого листа. При цьому судом апеляційної інстанції враховано те, що відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії) належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу, матеріали справи якого не містять. За таких обставин, колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що заявник не надав доказів втрати виконавчого листа. Крім того, такий аргумент скарги зводиться до переоцінки доказів у справі, що не відноситься до процесуальних повноважень суду касаційної інстанції».

У пунктах 53 - 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) вказано, що:
«53. Аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (підпункт 19.4 підпункту 19 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України) дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата.
54. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
55. Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
56. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє в задоволенні цієї заяви».

Касаційний суд вже підкреслював, що дублікат виконавчого документа видається, якщо він власне видавався судом і виконавчий документ було втрачено (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2025 року в справі № 236/476/21 (провадження № 61-7527св25)).

Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, у тому числі і заміна стягувача у виконавчому провадженні, і видача дубліката виконавчого документа, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом. Тому державний / приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України) (див. пункти 79, 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24)).

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану (підпункт 4 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 1625/2550/12 (провадження № 61-7923св25) зазначено, що: 
«у пункті 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого згідно із Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 26 березня 2022 року, визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та триває дотепер.
У пунктах 47 і 48 постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22 (провадження № К/990/383/23) зазначено, що особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 07 квітня 2023 року у справі № 910/5925/15-г, від 03 квітня 2025 року у справі № 712/8159/15-ц; від 05 лютого 2025 року у справі № 1616/803/2012».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:
товариство звернулося із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, бо він втрачений; 
суди встановили, що з моменту отримання виконавчого листа - 25 грудня 2012 року, стягувач регулярно, в межах строку, визначеного законом на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме 06 березня 2013 року, 20 лютого 2013 року, 16 травня 2014 року, 07 вересня 2015 року, подавав до виконавчої служби виконавчі листи до примусового виконання, але рішення суду не було виконане через відсутність майна у боржника; постанова про повернення виконавчого листа стягувачу була винесена 30 червня 2022 року, коли діяла норма частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, чинній станом на 30 червня 2022 року. Таким чином строк пред`явлення виконавчого листа № 2-5734/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 становив з 30 червня 2022 року по 30 червня 2025 року; строк пред`явлення виконавчого листа щодо ОСОБА_2 до виконання не є пропущеним;
за таких обставин, встановивши, що виконавчий лист № 2-13387/10 Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості втрачений і строк для пред`явлення виконавчого листа не пропущено, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви.

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги про те, що суди не перевірили належним чином факт пропуску строку, оскільки суди дослідили лист від 19 вересня 2024 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 48689/3.2-24/вх.51730/3-24 (а. с. 189 - 190, том 1), результат пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 15 жовтня 2024 року (а. с. 192 - 195), що підтверджують звернення стягувача до виконавців, відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков