ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
02.07.2026	Справа № 910/2139/26	

За позовом	Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Козелецької селищної ради	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Консалтінг"	
про	стягнення 160 956,36 грн	
 	Суддя Підченко Ю.О.	
 	Секретар судового засідання Білошицька А.В.	
Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від прокурора: Левицька Н.В.;
від відповідача: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/2139/26 за позовом Козелецької окружної прокуратури (далі також – прокуратура, прокурор) в інтересах держави в особі Козелецької селищної ради (далі також - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Консалтінг" (далі також – відповідач, ТОВ "Рітейл Консалтінг") про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 121 739,40 грн, 3 % річних в розмірі 10 096,03 грн та інфляційних втрат в розмірі 29 120,93 грн.
20.03.2026 на виконання вимог суду прокуратура надала письмові пояснення щодо необхідності захисту інтересів держави.
З огляду на строки розгляду справи та на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 02.07.2026.
Прокурор безпосередньо в судовому засіданні 02.07.2026 наполягав на задоволенні заявленого позову.
Представник позивача в судове засідання 02.07.2026 не прибув, подав заяву про розгляд без участі та повідомив, що позовні вимоги Козелецької окружної прокуратури підтримує в повному обсязі.
Відповідач явку представника в судове засідання 02.07.2026 не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
З наявних у справі доказів вбачається, що всі ухвали суду в даній справі надсилалися засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача (адреса, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). За час розгляду справи жодних заяв про зміну місцезнаходження або місця реєстрації стосовно Товариства відповідача - до суду не надходило. 
Крім того, суд зауважує, що ухвали в даній справі були офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.
Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.
Суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Суд не вбачає підстав для відкладення слухання справи, а неявка представників позивача та відповідача в судове засідання 02.07.2026 не перешкоджає вирішенню спору по суті.
Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Козелецькою окружною прокуратурою під час виконання визначених у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повноважень встановлено наявність підстав для представництва в суді інтересів держави у сфері бюджетних правовідносин, зокрема за фактом невиконання замовником будівництва свого обов`язку з приводу перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі).
Як стверджує прокурор, опрацюванням Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва встановлено, що 28.04.2023 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта (№ ІУ101230428561) Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Консалтінг» (ЄРДПОУ 32070765), а саме торгово-офісного комплексу на території смт. Козелець, вул. Франка, 12, клас наслідків СС1. 
Відповідно до згенерованих технічно економічні показники та основної інформація про об`єкт по дозвільному документу ІУ101230428561, вид будівництва - «Нове будівництво», рік початку будівництва - 2008, рік закінчення будівництва – 2023 рік. Відомості про сплату пайової участі відсутні.
Згідно з інформацією Департаменту сервісних послуг Державної інспекції архітектури та містобудування України (лист за № 1032/03/18-26 від 18.02.2026) інформації та документів в паперовій формі щодо будівництва торгово-офісного комплексу на території смт. Козелець, вул. Франка, 12 в розпорядженні ДІАМ не виявлено, крім інформації в Єдиній державній електронної системи у сфері будівництва (e-construction.gov.ua) та на порталі data.gov.ua у зв`язку з чим надано витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва по об`єкту будівництва «торгово-офісного комплексу на території смт. Козелець, вул. Франка, 12.
Як вбачається з наданого витягу (дозвільний документ ІУ101230428561), будівництво торгово-офісного комплексу здійснено на земельній ділянці з кадастровим номером 7422055100:72:104:0121 площею 0,2858 га, цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Місце розташування об`єкта будівництва Чернігівська область, Чернігівський район, Козелецька територіальна громада сел. Козелець вул. Франка, 12. Дата початку будівництва 03.04.2008, дата завершення будівництва 20.03.2023, строк введення в експлуатацію 28.04.2023, кошторисна вартість - 3043,485 тис. грн. В графі пайова участь значиться «не внесено або не вимагається».
Згідно з інформацією КП «Ніжинське МБТІ» ТОВ «Рітейл Консалтінг» 19.08.2008 зверталось для проведення реєстрації незавершеного будівництва торговельного центру за адресою: смт. Козелець, вул. Франка, 12, Чернігівська область, в додаток до інформації надано лист ТОВ «Рітейл Консалтинг» від 19.08.2008 та копію дозволу на виконання будівельних робіт з будівництва торгівельно-офісного комплексу на території смт. Козелець, вул. Франка, за № 49-ц від 03.04.2008. 
На думку прокурора, вказана інформація в сукупності підтверджує, що ТОВ «Рітейл Консалтінг» розпочав будівництво торгово-офісного комплексу за адресою Чернігівська область, Чернігівський район, Козелецька територіальна громада, сел. Козелець, вул. Франка, 12, - 03.04.2008, а закінчив - 20.03.2023, ввів в експлуатацію - 28.04.2023.
Відповідно до листа Козелецької селищної ради (лист № 2925/03-09 від 11.11.2025) ТОВ «Рітейл Консалтінг» до органу місцевого самоврядування для укладення договору про пайову участь не зверталося, будь-які документи для розрахунку розміру пайової участі, що підтверджують вартість будівництва об`єкта техніко-економічними показниками, до селищної ради не надавало, договір про пайову участь не укладено та кошти пайової участі не сплачено, відсутні будь-які документи щодо будівництва вказаного об`єкту.
Обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави, прокурор наголошує, що ТОВ «Рітейл Консалтінг» в порушення норм законодавства України (Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX), якими передбачено обов`язок забудовника перерахувати до відповідного місцевого бюджету населеного пункту кошти пайової участі, не сплатив до бюджету Козелецької селищної ради кошти пайової участі для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сел. Козелець до введення об`єкту будівництва в експлуатацію.
Позивач у заяві від 02.07.2026 підтримав позовні вимоги Козелецької окружної прокуратури в повному обсязі.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, викладених у позовній заяві обставин не спростував.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України “Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший “виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
“Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
“Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.
“Неналежність захисту" може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Крім того, необхідно враховувати рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді № 3-рп/99 від 08.04.1999).
Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Доведення цих підстав здійснюється відповідно до вимог статей 74, 76, 77, 79 ГПК України шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України “Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави.
Прокурор зазначає, що у зв`язку з відмовою забудовника від сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними, відтак, у Козелецької селищної ради виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких встановлений законом.
Наведені обставини також призводять до порушення інтересів відповідної територіальної громади, адже несплата коштів пайової участі завдає фінансових збитків місцевому бюджету та унеможливлює виконання позивачем функцій з розвитку інфраструктури Козелецької селищної територіальної громади.
При цьому органом, уповноваженим державою здійснювати захист таких інтересів, є Козелецька селищна рада, однак остання заходів щодо стягнення відповідних коштів у судовому порядку не вживала.
Козелецькою окружною прокуратурою 17.10.2025 та 10.12.2025 скеровано до Козелецької селищної ради листи, якими повідомлено про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів, спрямованих на стягнення з ТОВ «Ратей Консалтінг» коштів пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту.
Листом № 143/03-09 від 20.01.2026 Козелецька селищна рада проінформувала окружну прокуратуру, що заходи реагування за фактом несплати ТОВ «Ратей Консалтінг» коштів пайової участі як замовником будівництва, не вживалися. При цьому, Козелецька селищна рада не заперечує щодо заявлення Козелецькою окружною прокуратурою позову на захист її інтересів. Зміст листа селищної ради підтверджує факт бездіяльності органу місцевого самоврядування.
Таким чином, прокурором до звернення до суду здійснювалися заходи щодо з`ясування позиції органу місцевого самоврядування та спонукання його до самостійного захисту інтересів територіальної громади, однак відповідні заходи таким органом не були вжиті, що стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.
Суд вважає, що прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з цим позовом. Відповідач доказів на спростування доводів прокурора не подав.
Оскільки прокуратура належним чином обґрунтувала наявність підстав для подання позову до суду та необхідність захисту інтересів держави, то суд вважає за необхідне розглянути спір по суті та встановити наявність/відсутність підстав для стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі в розмірі 121 739,40 грн, 3% річних в розмірі 10 096,03 грн та інфляційних втрат в розмірі 29 120,93 грн.
Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:
- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
- по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи належність, допустимість та достовірність доказів, поданих прокурором, суд, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, визнає доведеними обставини, на які прокурор посилається як на підставу своїх вимог, та визнає встановленими наступні обставини:
- відповідач здійснив будівництво торгово-офісного комплексу на земельній ділянці з кадастровим номером 7422055100:72:104:0121 площею 0,2858 га, цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; 
- місце розташування об`єкта будівництва Чернігівська область, Чернігівський район, Козелецька територіальна громада, сел. Козелець, вул. Франка;
- дата початку будівництва - 03.04.2008, дата завершення будівництва - 20.03.2023, строк введення в експлуатацію 28.04.2023;
- кошторисна вартість об`єкта будівництва становить - 3043,485 тис. грн.;
- відповідач до завершення будівництва та введення об`єкта будівництва в експлуатацію не звертався до позивача із заявою про укладення договору пайової участі у розвиток інфраструктури міста та не сплатив пайовий внесок;
- розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача зі сплати пайового внеску становить 121 739,40 грн.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» – замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення зобов`язань), визначено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (ч. 2), пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3), встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 
1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 
2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків (ч.6). 
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (ч. 9).
Частиною 8 ст. 40 ст. ст. 1, 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення зобов`язань) визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.
Рішенням Козелецької селищної ради № 23-15/VІІІ від 27.04.2018 «Про затвердження Порядку залучення розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі (внесків) замовників у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури на території населених пунктів Козелецької селищної ради» затверджено Порядок залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі (внесків) замовників у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури на території населених пунктів Козелецької селищної ради (далі Порядок).
Згідно з підпунктом 2.4 Порядку, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів Козелецької селищної ради з урахуванням інших передбачених законом відрахувань становить у разі будівництва нежитлових будівель і споруд - 6 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.
У той же час, 01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019, якими з 01.01.2020 було виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка регулювала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
За змістом Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): 
- для нежитлових будівель та споруд – 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків – 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
2) пайова участь не сплачується у разі будівництва:
- об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
- будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;
- будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
- індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;
- об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;
- об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;
- об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;
- об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;
- об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
- об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Однак, всупереч зазначеним вимогам законодавства, ТОВ «Рітейл Консалтінг» до Козелецької селищної ради протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звертався.
На момент будівництва вказаного об`єкта, яке розпочато 03.04.2008 діяли норми ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка регулювала сплату коштів пайової участі та покладала на замовника будівництва обов`язок укласти договір про пайову участь.
Водночас, оскільки договір про пайову участь укладено не було, у відповідача виник обов`язок упродовж 10 днів після 01.01.2020, тобто з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», звернутися до Козелецької селищної ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Більше того, оскільки будівництво об`єкту було розпочато 03.04.2008 та станом на 01.01.2020 об`єкт не був введений в експлуатацію (за відсутності укладеного договору про сплату пайової участі) у ТОВ «Рітейл Консалтінг» виник обов`язок упродовж 10 робочих днів після 01.01.2020 звернутися до Козелецької селищної ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію у відповідності до вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
У зв`язку з ухиленням забудовника від сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту - права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними, відтак, у Козелецької селищної ради виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких встановлений законом.
В даному випадку слід виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави – це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
За таких обставин у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів.
Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури.
Враховуючи, що будівництво торгово-офісного комплексу по вул. Франка, 12, в сел. Козелець, Чернігівської області розпочалось ще 03.04.2008, тривало упродовж 2008-2023 років та об`єкт введено в експлуатацію 28.04.2023, то у ТОВ «Рітейл Консалтінг» виник обов`язок на перерахування до місцевого бюджету коштів пайової участі для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття об`єкта в експлуатацію.
З урахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» замовник ТОВ «Рітейл Консалтінг» не уклавши своєчасно договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування на підставі ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до 01.01.2020, повинен був з 01.01.2020 звернутися до Козелецької селищної ради протягом 10 робочих днів із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та документами, які підтверджують вартість будівництва об`єктів, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію, тобто до 28.04.2023.
Проте, замовник наведених вище обставин не врахував, вимог законодавства не виконав, у зв`язку з чим без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний сплатити ці кошти позивачу на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX встановлено розміри пайової участі для замовників будівництва у межах 4% кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будівель та споруд та 2 % - для житлових будинків, якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом.
Як зазначалось вище, кошторисна вартість об`єкта будівництва становить - 3043,485 тис. грн. Отже, враховуючи наведені вище обставини, розмір пайової участі складає 121 739,40 грн. (3043485,00 х 4%).
Несплата відповідачем коштів у розмірі пайової участі об`єкта будівництва порушує право територіальної громади на отримання пайового внеску та суперечить інтересам держави.
Вимогу прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача 121 739,40 грн безпідставно збережених коштів пайової участі суд визнає обґрунтованою, суд визнає обраний прокурором спосіб захисту належним та ефективним і дійшов висновку про задоволення позову у цій частині.
Крім того, прокуратурою заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 10 096,03 грн та інфляційних втрат в розмірі 29 120,93 грн за загальний період нарахування з 29.04.2023 по 01.02.2026.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Отже, передбачений частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.
За змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Суд, перевіривши розрахунок 3% річних встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідні періоди прострочення, а тому підлягають задоволенню вимоги прокуратури про стягнення з відповідача 29 120,93 грн 3% річних.
Крім того, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд встановив, що розмір інфляційних втрат за період нарахування підлягає задоволенню в межах заявлених прокуратурою вимог на суму 29 120,93 грн.
Отже, прокурором належним та допустимими доказами доведено порушення інтересів держави внаслідок невиконання відповідачем обов`язку зі сплати коштів пайової участі та наявність підстав для стягнення безпідставно збережених коштів, 3% річних та інфляційних втрат на користь позивача. Позов Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Козелецької селищної ради підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.
Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд – 

ВИРІШИВ:

1. Позов Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Козелецької селищної ради задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Консалтінг" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63-А, кв. 20; код ЄДРПОУ 32070765) на користь Козелецької селищної ради (17000, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, сел.. Козелець, вул. Соборності, 27; код ЄДРПОУ 004412419) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на суму 121 739,40 грн, інфляційні втрати в розмірі 29 120,93 грн, 3% річних в розмірі 10 096,03 грн.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Консалтінг" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63-А, кв. 20; код ЄДРПОУ 32070765) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000, м.Чернігів, вулиця Князя Чорного, 9; код ЄДРПОУ 02910114) судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.07.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко