ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/4384/25 пров. № А/857/3382/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль) у справі № 500/4384/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати п.14 рішення Міністерства оборони України, оформленого у вигляді протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/в від 07.02.2025 року про відмову дружині, дочці та сину загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби сержанта ОСОБА_2 ; зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із документами про призначення та виплату їй, а також її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одноразової грошової допомоги, як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із проходженням ним військової служби.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно зі статтею 16-4 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців тат членів їх сімей” призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо у відповідності до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №379 від 28.05.1993 року (із змінами, внесеними Поставною Кабінету Міністрів України “ 1366 від 22.12.2023 року) “Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби” дія даної постанови не поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення. Вважає, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено складання протоколу про адміністративні правопорушення відносно померлої особи, при цьому нескладання протоколу про адміністративне правопорушення відносно померлої особи не свідчить, що таке правопорушення не вчинялося такою особою. Оскільки аварія (ДТП) за участю померлого військовослужбовця ОСОБА_2 сталася у результаті порушення ним правил дорожнього руху, тобто внаслідок вчинення водієм автомобіля адміністративного (кримінального) правопорушення, відтак вважає, що відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила щодо її задоволення та вказала, що за фактом ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 відділом поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області 27.06.2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12023211050000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого відділу поліції №1(м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області від 31.07.2023 року вказане кримінальне провадження закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до інформації відділу поліції №1 Тернопільського районного управління поліції ГУ НП України в Тернопільській області від 07.07.2025 року, після закриття вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_2 протоколи/постанови про адміністративні правопорушення не складались та в суд для розгляду не направлялись. Вважає, що твердження про смерть ОСОБА_2 внаслідок скоєння ним адміністративного правопорушення є незаконним та протиправним, таким, що порушує принцип презумпції невинуватості.
Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель с. Шибалин, Тернопільського району Тернопільської області у період з 24.09.2009 року по 26.06.2023 року проходив військову службу по контракту у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить його військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_7 17.07.2009 року та довідкою з військової частини НОМЕР_1 №329 від 10.04.2025 року.
З 19.09.2014 року по 25.04.2018 року виконував свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни та брав участь у Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності та суверенітету України на території Донецької та Луганської областей.
Про вказане свідчить довідка №241 від 03.10.2023 року з військової частини НОМЕР_1 .
З 17.12.2018 року по 06.08.2021 року безпосередньо брав участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях з метою виконання службових бойових завдань.
Про вказане свідчить довідка №242 від 03.10.2023 року з військової частини НОМЕР_1 .
15.07.2015 року ОСОБА_2 набув статус учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 .
ОСОБА_2 11.11.2014 одружився із ОСОБА_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 .
У вказаному шлюбі у ОСОБА_2 народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
26.06.2023 року ОСОБА_2 , перебуваючи на службі, внаслідок ДТП отримав травму від якої помер.
За фактом ДТП відділом поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області 27.06.2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12023211050000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Постановою слідчого відділу поліції №1(м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області від 31.07.2023 року вказане кримінальне провадження закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Згідно Витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії №1151 від 29.05.2024 року, травма ОСОБА_2 , яка призвела до смерті, та причина смерті є пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до Витягу з Наказу №190 від 29.06.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Згідно вказаного Наказу - смерть ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби.
Дружині загиблого - ОСОБА_1 здійснено виплату грошового забезпечення та грошової компенсації.
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 від себе особисто та в інтересах свої неповнолітніх дітей звернулись із заявою до Міністерства оборони України про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, як вдові та дітям загиблого військовослужбовця.
Вказана заява подавалась через ІНФОРМАЦІЯ_8 .
26.06.2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_8 в АДРЕСА_1 їй повідомили про відмову у задоволенні їхньої заяви та надали копію Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/в від 07.02.2025 року.
Про вказане свідчить копія Витягу з відміткою уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно п.14 вказаного Витягу, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_2 сталась в результаті дорожньо-транспортної пригоди внаслідок вчинення водієм ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.
Мотивами відмови вказано те, що згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель військовослужбовця є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення.
Позивач, не погодившись із оскаржуваним рішенням, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.3 ст.165 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.
Військовий обов`язок, відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Поняття військової служби визначено у ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до частини першої якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; а відповідно до ч.3 ст.24 вказаного Закону - закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно із ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.1 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виниклих правовідносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975).
Пунктом 19 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.
Як вже було встановлено, загиблий військовослужбовець ОСОБА_2 проходив військову службу з 24.09.2009 по 29.06.2023 (день видачі Наказу №190 від 29.06.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 про виключення зі списків особового складу частини).
26.06.2023 року ОСОБА_2 , перебуваючи на службі, внаслідок ДТП отримав травму від якої помер.
За фактом ДТП відділом поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області 27.06.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12023211050000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Постановою слідчого відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області від 31.07.2023 №12023211050000212 вказане кримінальне провадження закрито з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Як встановлено апеляційним судом з постанови про закриття кримінального провадження Головного управління Національної поліції у Тернопільській області Тернопільського районного управління поліції від 31.07.2023 №12023211050000211, водій автомобіля ОСОБА_2 не впорався з керуванням автомобілем, внаслідок чого допустив пересікання керованого ним транспортного засобу зустрічної смуги руху та виїзд на узбіччя смуги руху, де у заносі зіткнувся з краєм металевого відбійника, внаслідок чого відбулося руйнування кузову автомобіля, з чого вбачається порушення водієм п.п.2.3б, 2.3д, 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Отже, ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 , сталася в результаті порушення ним, як водієм, Правил дорожнього руху України, тобто внаслідок вчинення кримінального (адміністративного) правопорушення.
Також з постанови про закриття кримінального провадження Головного управління Національної поліції у Тернопільській області Тернопільського районного управління поліції від 31.07.2023 №12023211050000211 вбачається, що у зв`язку з тим, що внаслідок даної ДТП, причиною якої стало порушення Правил дорожнього руху України, загинув лише водій ОСОБА_2 , внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України, у даній події відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, суб`єкт злочину.
Отже, постанова про закриття кримінального провадження винесена з нереабілітуючих обставин.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає протиправності у відмові відповідача, оскільки загибель військовослужбовця ОСОБА_2 настала внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху, тобто внаслідок вчинення ним кримінального (адміністративного) правопорушення, що виключає призначення і виплату одноразової грошової допомоги згідно п.п. «а» ч.1 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову у задоволенні позову.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 500/4384/25 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | Л. П. Іщук
судді | | І. М. Обрізко
| | М.А. Пліш