ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/10402/25  Номер провадження 22-ц/814/1630/26 Номер провадження 22-ц/816/3492/26 | Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Чумак О.В., 
за участю секретаря Буцьківського М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про оголошення померлим,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Альошкіної Олени Ігорівни на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2025 року та на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із вказаною заявою, у якій просила суд оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , днем смерті просила вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 . Просила зазначити місце смерті м.Бахмут Донецької області, причина смерті пов`язана із захистом Батьківщини. 
Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є сином заявника, ОСОБА_1 .. 09.04.2023 солдат ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання зник безвісти за особливих обставин. Станом на дату подання заяви відомості про місце перебування ОСОБА_2 відсутні.
Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою задоволено частково.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померлим.
Місцем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухвалено вважати місто Бахмут, Донецької області.
В іншій частині вимог – відмовлено.
Судові витрати покладено на заявника.

У подальшому ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Альошкіна О.І. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просила зазначити в рішенні суду причину смерті ОСОБА_2 , зокрема те, що його смерть пов`язана із захистом Батьківщини.
Заява обґрунтована тим, що не зазначення причини смерті створює для заявника труднощі в отриманні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, отримання грошового забезпечення.
Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2025 року відмовлено в ухваленні додаткового рішенні.
Ухвала обгрунтована тим, що судом були вирішені всі вимоги заявника.

Не погодившись із вказаними рішенням в частині відмови встановлення факту, що смерть ОСОБА_2 , пов`язана із захистом Батьківщини та ухвалою, їх в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 – адвокат Альошкіна Олена Ігорівна, просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити, що смерть ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини. 
В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що оголошення ОСОБА_2 померлим, як зазначав заявник, необхідно для отримання грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Вказувала, що не зазначення судом причини смерті ОСОБА_2 , створює перешкоди заявнику в реалізації своїх прав, а саме реалізації права на отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Судом встановлено, що заявник, ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
В період з 04.02.2023 по 28.02.2023, з 14.03.2023 по ІНФОРМАЦІЯ_5 солдат ОСОБА_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області.
09.04.2023 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час виконання бойового завдання зник безвісти поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області, що підтверджується копією сповіщення сім`ї №10/5289 та копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2023 №1898 «Про результати проведення службового розслідування».
Відомості про зникнення ОСОБА_2 на території бойових(під час воєнних дій) дій внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, що підтверджується витягом з реєстру № 20231024-1667 від 24.10.2023.
25.04.2023 Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області було зареєстровано кримінальне провадження №12023170500001026 за фактом зникнення ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішувала виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
ОСОБА_1 у заяві про оголошення фізичної особи померлою, посилаючись на результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 квітня 2023 року «Про призначення службового розслідування», зазначила, що її син ОСОБА_2 09 квітня 2023 року при виконанні бойового завдання зник безвісти в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, у результаті артилерійського обстрілу противником, що дає підстави стверджувати, що він загинув, захищаючи територіальну цільність та державний суверенітет України м.Бахмут Донецької області.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/11021/22 зазначила, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. У цьому Наказі № 309 зазначені 1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: а) території можливих бойових дій; б) території активних бойових дій; в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; 2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема, з Наказу № 309 для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, втратив чинність 20 березня 2025 року.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково не визначено дату смерті ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Частиною третьою статті 46 ЦК України визначено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Колегія суддів зауважує, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою і передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визначення дати смерті ОСОБА_2 та обставин за яких ОСОБА_2 загинув, а саме - пов`язаних із захистом Батьківщини є помилковими та не грунтуються на нормах закону.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову у повному обсязі.
Щодо оскарження ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
У даній справі суд першої інстанції під час ухвалення основного рішення від 26 листопада 2025 року розглянув заяву ОСОБА_1 по суті та ухвалив рішення про часткове задоволення вимог. 
Питання щодо причини смерті було предметом судового розгляду, і суд фактично відмовив у цій частині вимог.
Додаткове рішення не може підміняти собою зміну або перегляд вже ухваленого рішення суду, а також використовуватися для доповнення мотивувальної чи резолютивної частини новими судовими висновками, які не були вирішені на користь заявника при первісному розгляді. 
Оскільки суд першої інстанції не задовольнив вимогу про встановлення причини смерті в основному рішенні, відсутні підстави для ухвалення саме додаткового рішення, а вказане є підставою для оскарження рішення в апеляційному порядку.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2025 року.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Альошкіної Олени Ігорівни – задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог – скасувати, ухвалити в цій частині нове.
Встановити, що смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка платника податків НОМЕР_3 , уродженця місто Кременчук, Полтавська області, громадянина України, настала внаслідок обставин, пов`язаних із захистом Батьківщини
В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2025 року – залишити без змін.
Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 серпня 2026 року.

Головуючий        Т.В. Одринська

Судді         О.О. Панченко

О.В. Чумак