Справа № 146/1314/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2026 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.
за участю секретаря судового засідання Баранецької О.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Томашпіль цивільну справу
ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
третя особа: Орган опіки та піклування Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 
вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав 
представник позивача: адвокат Глушкова О.І.
представник відповідача: адвокат Чудак В.О.
представник третьої особи: Петрунь Н.А.
свідки:  ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача.
27 серпня 2025 року до Томашпільського районного суду надійшов даний позов, в якому позивач ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно малолітнього сина — ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтований наступним.
З березня 2022 року позивач спільно проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу у місті Одеса в орендованій ними квартирі.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_6 .
Вже незадовго до народження сина між сторонами погіршилися стосунки, відповідач виявляв байдужість до події народження сина, і фактично після народження дитини сторони припинили спільне проживання.
З часу народження сина ОСОБА_7 і по даний час відповідач не цікавиться його життям, здоров`ям, не бере участі у вихованні своєї дитини, не бажає спілкуватися з сином, наслідком чого є те, що ОСОБА_7 не знає свого батька, а відповідач в свою чергу не знайомий з ОСОБА_7 . Усі свята та дні народження син проводить без участі відповідача.
Всі питання, які стосуються здоров`я та навчання сина, його виховання вирішує позивач самостійно.
Станом на 01.05.2025 року борг по аліментах становить 29007,00 грн. згідно з розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем.
Відповідач сплачував аліменти не щомісячно, а на власний розсуд, і з квітня 2024 року аліменти не сплачує.
Таким чином, позивач змушена також самостійно утримувати сина.
Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини відповідач не заперечував, що більше року не цікавився життям та здоров`ям дитини, не телефонував, фінансово не допомагав. Також відповідач відмовився надати дозвіл на проведення обстеження умов його проживання, що свідчить про те, що він не бажає спілкування з сином.
В подальшому поведінка відповідача по відношенню до сина ОСОБА_7 не змінилася. Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина, не надає матеріальну допомогу, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не виявляє інтересу до внутрішнього світу своєї дитини, взагалі не спілкується з сином. 
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 лютого 2026 року прийнято справу до провадження на стадії судового розгляду, розгляд справи призначено на 16 квітня 2026 року.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 квітня 2026 року розгляд справи відкладено на 19 травня 2026 року.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 травня 2026 року розгляд справи відкладено на 18 червня 2026 року.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 червня 2026 року розгляд справи відкладено на 14 липня 2026 року.
Доводи учасників процесу.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Глушкова О.І. позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити за обставин викладених в позові. 
Позивачка пояснила, що відповідач не виконує батьківських обов`язків, тому його необхідно позбавити батьківських прав. Метою позбавлення буде її самостійне повне прийняття рішень щодо дитини, зокрема прописка і виїзд за кордон. Також на даний час у неї є співмешканець до якого дитина звикла та називає його батьком.
За два роки відповідач не був у дитини жодного разу, аліменти з нього на утримання дитини стягуються, заборгованість погасив, на даний час регулярно сплачує аліменти.
Представник позивача, адвокат Глушкова О.І. підтримала позицію позивача.
Представник відповідача, адвокат Чудак В.Д в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач бажає брати участь у житті дитини, бажає з нею спілкуватися та просив не позбавляти його батьківських прав. Відповідач працює водієм фури та постійно знаходиться в роз`їздах як в Україні так і за кордоном. У відповідача була заборгованість по аліментах, але на даний час борг погашено. Відповідач намагається спілкуватися з дитиною. Наміру ухилятися від спілкування з дитиною і виховання немає.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_8 в судовому засіданні з заявленими позовними вимогами погодилася, не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що підтримує їх висновок від 2025 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Висновок було зроблено на підставі характеристики позивача, характеристики з дитсадка та зі свідчень самого батька дитини. Також вона пояснила, що ними було встановлено, що батько тривалий час не виконує свої обов`язки щодо виховання дитини, так як весь час перебуває за кордоном. Представник відмітила, що за рік після того, як було винесено подання про доцільність позбавлення відповідача, відбулися зміни в стосунках сторін в кращу сторону, зокрема відповідач регулярно сплачує аліменти.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивачки, знає її давно, ще з дитинства, є хрещеною мамою сина позивача – ОСОБА_7 . Зараз мама проживає з сином, батько не бере участі в житті ОСОБА_7 , де він живе зараз свідок не знає. З відповідачем не спілкувалася з 2022 року. Участь батько в житті ОСОБА_7 не приймає. Від дитини слова «батько» вона не чула. Востаннє батько приїздив до сина в 2022 році. В житті позивачки є чоловік, звати його ОСОБА_9 , зараз воює. З дитиною в нього добрі відносини.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що знає позивачку, це його сусідка, знає ОСОБА_5 , це її чоловік. Бачив його вже давною Коло сина його не бачив.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Суд, заслухавши позивачку, її представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.
Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.
Міжнародними договорами, такими як Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року та конвенція ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, що є частиною національного законодавства України (частина перша статті 9 Конституції України) та повинні враховуватись при вирішенні справ судом (частина перша статті 3 ЦПК України), визначено основні права та свободи дитини, а також способи їх забезпечення.
Так, Декларацією (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
Згідно статті 18 конвенції ООН «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.
Статтею 27 конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівня життя, необхідного для розвитку дитини.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Частиною п`ятою статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді цивільної справи про позбавлення батьківських прав обов`язковим є наявність письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, поданого на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також інших документів, які стосуються справи.
Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Вінниця, народився ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30.01.2023 серії НОМЕР_1 . В його свідоцтві про народження матір`ю вказано ОСОБА_1 , батьком – ОСОБА_2 .
Згідно витягу № 983 від 02.10.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 .
Відповідно до копії характеристики ЗДО № 3 с.Городківка, Тульчинського району Вінницької області № 26 від 28 травня 2025 року ОСОБА_6 відвідує заклад дошкільної освіти № 3 с.Городківка з травня 2024 року по теперішній час. Мама ОСОБА_1 займається активним вихованням сина. З травня 2024 року і по теперішній час батько ОСОБА_7 в садочок не навідується. На зв`язок з директором закладу та вихователем групи не виходить.
Згідно довідки № 145 ФОП ОСОБА_11 дитина ОСОБА_1 1998 року народження, ОСОБА_6 регулярно відвідує лікаря педіатра без участі батька. 
Згідно довідки – характеристики № 594 від 02.06.2025 Городківської сільської ради ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони за час проживання на території села.
Згідно довідки – характеристики № 083 від 02.06.2025 Городківської сільської ради ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони за час проживання на території селища.
Відповідно до розрахунку заборгованості виданого головним державним виконавцем Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, станом на 01 травня 2025 року заборгованість по аліментах становить 29007,00 грн.
Згідно довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів від 11 грудня 2025 року, виданої головним державним виконавцем Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 11.12.2025 року заборгованість по аліментах відсутня.
Згідно акту обстеження умов проживання, складеного комісією ССД Городківської сільської ради, комісією було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що умови проживання задовільні. Будинок великий, просторі кімнати, сучасна побутова техніка. Є все необхідне для комфортного проживання та виховання дитини. Продуктами харчування забезпечений. 
Згідно рішення виконавчого комітету Городківської сільської ради №71 від 18.07.2025 вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_12 . 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Городківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 затвердженого рішенням виконавчого комітету Городківської сільської ради №71 від 18.07.2025, орган опіки та піклування вважає за доцільне: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, яка набрала чинності в Україні 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про вказав Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів.
В постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
Як вбачається з вказаних вище рішень Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо. Навіть за наявності винної поведінки відповідача та встановлення того, що відповідач участі у вихованні дитини не брав і її життям не цікавився, позбавлення відповідача батьківських прав можливе виключно у разі неможливості змінити на краще його поведінку щодо дитини. При цьому сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини. Таким чином, позбавлення відповідачів батьківських прав можливе за обов`язкової сукупності двох умов: перша - відповідачі втратили інтерес до дітей; друга - їх поведінку щодо дітей неможливо змінити на краще.
Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надав суду достатніх доказів того, що відповідач втратив інтерес до дитини та його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.
Посилання позивача на можливість в результаті позбавлення відповідача батьківських прав, самостійно без згоди батька приймати рішення щодо дитини, не може слугувати достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову оскільки виняткових обставин, які мали б наслідком позбавлення відповідача батьківських прав судом не встановлено.
Виходячи з встановлених судом обставин справи, враховуючи, що дитині може не вистачати батьківської турботи та уваги, беручи до уваги особу батька та матері, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 968,96 гривень.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 155, 164 - 167, 180-183, 191, СК України, ст. 58, 60, 64 ЦК України, ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд 

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Судові витрати понесені позивачем залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:
позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 24.12.2014 Крижопільським РС УДМС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;
відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;
третя особа: Орган опіки та піклування Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ЄДРПОУ: 04328789, адреса: 24615, вул. Благовіщенська, 51, с.Городківка Тульчинський район, Вінницька область.

Повний текст рішення виготовлено: 16 липня 2026 року

Суддя:		  О. В.  Пилипчук