ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/33861/23
адміністративне провадження № К/990/32622/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Васильєвої І. А., Шишова О. О.,
участі:
секретаря судового засідання: Бугаєнко Н. В.,
представник позивача Виноградов В. О.,
представник відповідача Головаш П. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в касаційній інстанції адміністративну справу № 520/33861/23
за адміністративним позовом Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя М. М. Панов) від 14 березня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: В. Б. Русанова, С. П. Жигилій, Т. С. Перцова) від 16 липня 2024 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Комунальне підприємство «Міськелектротранссервіс» (далі - КП «Міськелектротранссервіс», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС, відповідач, скаржник), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 серпня 2023 року № 00257680719 за формою «В4», яким зменшено від`ємне значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 45 668 207,00 грн.
2. В обґрунтування позову зазначило, що податковим органом помилково зроблено висновок про заниження підприємством податкових зобов`язань з ПДВ по взаємовідносинам з АТ «Харківобленерго», оскільки не враховано, що у цих відносинах КП «Міськелектротранссервіс» відшкодовувало збитки оператора системи розподілу, а не надавало послуги із постачання, передачі, розподілу електричної та/або теплової енергії, з централізованого водопостачання та водовідведення, що свідчить про відсутність об`єкту оподаткування.
Також, вказувало, що за наслідками отримання 18 травня 2023 року податкової накладної № 3 від 14 листопада 2022 року, складеної АТ «Харківобленерго», позивачем у травні 2023 року було віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 19 457 105,69 грн, що кореспондується з нормами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Натомість, висновки акту перевірки щодо завищення податкового кредиту є необґрунтованими.
Крім того, вважало безпідставними посилання відповідача на заниження позивачем податкових зобов`язань у зв`язку із зарахуванням бюджетних коштів на його банківський рахунок від Департаменту інфраструктури Харківської міської ради, оскільки такі кошти в подальшому використовувались для придбання кабелів та швидкоспоруджувальних павільйонів тимчасове укриття «Захист», тоді як операції з виплати у грошовій формі субсидій за рахунок бюджетів не є об`єктом оподаткування з ПДВ. 
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року, позов задоволено.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, через систему «Електронний суд» 21 серпня 2024 року ГУ ДПС звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.
5. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
6. Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.
7. Позивач скористався своїм процесуальним правом та подав 20 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки вважає доводи такої скарги безпідставними, а оскаржувані рішення - таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
7.1. У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що не здійснює діяльності з розподілу електричної енергії та не має відповідної ліцензії. У відносинах з АТ «Харківобленерго» позивач був отримувачем послуг і відшкодовував збитки оператора системи розподілу, тому в нього виникло право на податковий кредит, а не обов`язок нарахувати податкові зобов`язання.
Позивач також указує, що передача майна КП «Харківський метрополітен» здійснювалася безоплатно на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради, тому ця операція звільняється від оподаткування відповідно до підпункту 197.1.16 пункту 197.1 статті 197 ПК України. Посилається на постанову Верховного Суду від 27 жовтня 2023 року у справі № 520/19175/2020.
Щодо бюджетних коштів позивач зазначає, що вони отримані за кодами бюджетної класифікації 2610 та 3210 як субсидії і трансферти, а не як оплата товарів чи послуг, тому не утворюють об`єкта оподаткування ПДВ. Посилається на постанови Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 520/18518/21 та від 6 грудня 2023 року у справі № 520/28419/21.
Стосовно висновку експерта від 12 березня 2024 року № 3738 позивач указує, що його складено після проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, а лист Територіального управління БЕБ у Полтавській області від 19 березня 2024 року в судах попередніх інстанцій не подавався.
8. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні.
9. 14 вересня 2026 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 1239 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави ухваленням зборами суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді рішення від 20 лютого 2026 року № 11 "Про визначення Персонального складу судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду" та введенням до складу судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян судді Дашутіна І. В., який перебуває у складі колегії суддів, що унеможливлює його участь у розгляді справи.
10. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І.А., Шишов О. О.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ГУ ДПС у Харківській області в період з 11 липня 2023 року до 19 липня 2023 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП «Міськелектротранссервіс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 26 липня 2023 року № 22640/20-40-07-19-05/37761936 (т. 1 а.с. 15-46), яким встановлено порушення позивачем:
- пункту 187.7. статті 187, підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 266 ПК України, внаслідок чого занижено задекларовані податкові зобов`язання па загальну суму 11 333 333,33 грн у тому числі за травень 2023 року на суму 11 333 333,33 грн;
- пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198, підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 266 ПК України, внаслідок чого завищено податковий кредит на суму ПДВ 34 334 874 грн за травень 2023 року, що призвело до завищення від`ємного значення на загальну суму 45 668 207,00 грн за травень 2023 року.
12. 21 серпня 2023 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 00257680719, яким КП «Міськелектротранссервіс» зменшено розмір від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 45 668 207,00 грн (т. 1 а.с. 69-70).
13. За наслідками оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, рішенням ДПС України від 02 листопада 2023 року, скаргу підприємства залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (т. 1 а.с. 71-73).
14. Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що висновки акта перевірки є помилковими, ґрунтуються на припущеннях та неправильному застосуванні норм пункту 187.1 статті 187, підпункту 197.1.16 пункту 197.1 статті 197, пункту 198.5 статті 198 ПК України, у зв`язку з чим дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення є неправомірним.
Зокрема, суди дійшли таких висновків:
отримані позивачем бюджетні кошти за кодами економічної класифікації видатків 2610 та 3210 мали характер субсидій і трансфертів, не були оплатою поставлених товарів чи наданих послуг, а тому не утворювали об`єкта оподаткування ПДВ. При цьому суди врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 червня 2023 року у справі № 520/18518/21 та від 6 грудня 2023 року у справі № 520/28419/21. У постанові від 27 червня 2023 року у справі № 520/18518/21 Верховний Суд також послався на подібну правову позицію, викладену в постанові від 6 квітня 2021 року у справі №813/2762/15;
передача товарно-матеріальних цінностей з балансу КП «Міськелектротранссервіс» на баланс КП «Харківський метрополітен» здійснювалася безоплатно, у межах комунальної власності та на підставі рішення органу місцевого самоврядування, у зв`язку із чим така операція звільнялася від оподаткування відповідно до підпункту 197.1.16 пункту 197.1 статті 197 ПК України;
включення до податкового кредиту суми ПДВ за операціями з АТ «Харківобленерго» було підтверджено зареєстрованою податковою накладною, а позивач у цих правовідносинах виступав отримувачем послуг та відшкодовував збитки оператора системи розподілу, тому податкові зобов`язання з ПДВ у нього не виникали. 
Висновок експерта, на який посилався податковий орган, суд апеляційної інстанції визнав недопустимим доказом, оскільки відповідач не надав письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування. Крім того, суд урахував, що цей висновок був складений пізніше за акт перевірки.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
16. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
17. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржник зазначає пункт 3 частину четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано положення підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.1 та пункту 198.6 статті 198, пункту 187.1 статті 187, статті 201, підпункту 197.1.16 пункту 197.1 статті 197 ПК України, щодо застосування якого, станом на сьогодні, відсутній висновок Верховного Суду у контексті визначення наявності або відсутності обов`язку у платника податків щодо: 
1) застосування касового методу при визначенні дати виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту у випадку здійснення діяльності з розподілу електричної енергії, отриманої з оплатою за рахунок бюджетних коштів; 
2) визначення податкових зобов`язань при передачі об`єктів з балансу одного комунального підприємства на баланс іншого комунального підприємства та обов`язку скласти і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, податкову накладну.
18. Обґрунтовуючи зазначену підставу касаційного оскарження, скаржник указує, що позивач у лютому, березні та травні 2023 року отримав від Харківської міської ради бюджетні кошти в сумі 118 000 000 грн та перерахував їх АТ «Харківобленерго» для плати електроенергії та супутніх послуг, пов`язаних з їх наданням. Оскільки одним із видів діяльності КП «Міськелектротранссервіс» є розподілення електричної енергії, скаржник вважає, що відповідно до пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ та підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 ПК України позивач був зобов`язаний застосувати касовий метод під час визначення дати виникнення податкових зобов`язань і податкового кредиту та нарахувати податкові зобов`язання за операціями з АТ «Харківобленерго».
19. Крім того, скаржник зазначає, що внаслідок передачі майнових активів з балансу КП «Міськелектротранссервіс» на баланс КП «Харківський метрополітен» у позивача виник обов`язок визначити податкові зобов`язання, скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідну податкову накладну. За твердженням скаржника, за даними бухгалтерського рахунку 10 на балансі позивача обліковувалися об`єкти загальною вартістю 1 546 811 422,89 грн, водночас за результатами перевірки податкові зобов`язання були визначені лише щодо товарно-матеріальних цінностей вартістю 164 221 059,53 грн, переданих за актом приймання-передачі від 28 лютого 2023 року.
20. Також скаржник вважає безпідставним неврахування судом апеляційної інстанції висновку експерта від 12 березня 2024 року № 3738, складеного за результатами судової економічної експертизи у кримінальному провадженні № 42023220000000232, оскільки встановлені під час перевірки порушення, за його твердженням, підтверджені цим висновком. На думку скаржника, лист Територіального управління БЕБ у Полтавській області від 19 березня 2024 року № 23.14/3/1694-24, яким висновок експерта направлено контролюючому органу для використання під час судового розгляду цієї справи, свідчить про надання органом досудового розслідування згоди на розголошення відповідних відомостей.
21. В судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні касаційної скарги у повному обсязі.
22. Представник позивача заперечував проти касаційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а судові рішення залишити без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
24. Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 21 серпня 2023 року слугували висновки контролюючого органу про необхідність нарахування позивачем податкових зобов`язань на суми отриманих від Департаменту інфраструктури Харківської міської ради бюджетних коштів, від операцій з AT «Харківобленерго» та за операцією з передачі товарно-матеріальних цінностей на баланс КП «Харківський метрополітен».
25. З огляду на підставу відкриття касаційного провадження предметом касаційного перегляду у цій справі є правильність застосування судами попередніх інстанцій норм податкового законодавства під час вирішення питань щодо:
виникнення у позивача податкових зобов`язань і права на податковий кредит за операціями з АТ «Харківобленерго» та застосування до цих операцій касового методу;
оподаткування бюджетних коштів, отриманих позивачем за кодами бюджетної класифікації 2610 і 3210;
виникнення податкових зобов`язань унаслідок безоплатної передачі майна з балансу КП «Міськелектротранссервіс» на баланс КП «Харківський метрополітен»;
а також дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час оцінки висновку судової економічної експертизи, на який посилається контролюючий орган.
26. Щодо доводів касаційної скарги про ненарахування податкових зобов`язань за операціями з АТ «Харківобленерго».
27. На обґрунтування цих доводів скаржник зазначає, що позивач отримував від АТ «Харківобленерго» послуги з електропостачання для забезпечення електричною енергією об`єктів транспортної інфраструктури, а згідно даних інформаційних ресурсів ДПС України основними видами діяльності КП «Міськелектротранссервіс» є: допоміжне обслуговування наземного транспорту; розподілення електроенергії; пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення та ін. У зв`язку із цим контролюючий орган вважає, що відповідно до пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України позивач мав визначати дату виникнення податкових зобов`язань і податкового кредиту за касовим методом.
28. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
29. Відповідно до пункту 187.7 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.
30. Згідно із пунктом 44 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до 1 січня 2026 року, платники податку, які здійснюють постачання, передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, надають послуги із забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702 та товарної підпозиції 2704 00 згідно з УК`Г ЗЕД. надають послуги з централізованого водопостачання та водо відведення, нараховують плату за абонентське обслуговування, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом. Норма цього пункту поширюється па операції, за якими дата виникнення першої з подій, визначених у пункті 187,1 статті 187 та у пункті 198.2 статті 198 цього Кодексу, припадає на звітні (податкові) періоди до 1 січня 2026 року.
31. Згідно з підпунктом 14.1.266 пунктом 14.1 статті 14 ПК України касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів па рахунки платника податку, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у касу платника податків або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з рахунків платника податку, відкритих в установах банків, та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, дата видачі з каси платника податків або дата падання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг);
32. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
- придбання або виготовлення товарів та послуг;
- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
- ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
33. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
34. Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та падати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
35. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
36. При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз. 1 пункту 44.1 статті 44 ПК України.
37. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).
38. Частиною першою статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
39. Порядок заповнення та подання податкової декларації регламентується положеннями Податкового кодексу України та Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 (далі - Порядок № 21).
40. Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу III Порядку № 21 дані, наведені у податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.
41. Судами попередніх інстанцій установлено, що за наслідками господарських операцій з АТ «Харківобленерго» позивачем у травні 2023 року до складу податкового кредиту включено суму ПДВ у розмірі 19 457 105,69 грн. Вказана сума виникла на підставі податкової накладної від 14 листопада 2022 року № 3, складеної АТ «Харківобленерго», яка зареєстрована в ЄРПН 16 травня 2023 року, про що свідчить квитанція № 1 від 18 травня 2023 року.
42. Порушень порядку складення або реєстрації зазначеної податкової накладної контролюючим органом не встановлено. Не наведено таких доводів і в касаційній скарзі.
43. Зі змісту податкової накладної вбачається, що остання складена за наслідками операцій між АТ «Харківобленерго» (продавець) та КП «Міськелектротранссервіс» (отримувач) з компенсації вартості купівлі та передачі електричної енергії.
44. Як установлено судами попередніх інстанцій, у правовідносинах з АТ «Харківобленерго» КП «Міськелектротранссервіс» відшкодовувало збитки оператора системи розподілу, а не здійснювало постачання цьому підприємству товарів або надання послуг. Зазначені обставини підтверджено актами фіксації розміру збитків, а також податковими накладними, складеними та зареєстрованими АТ «Харківобленерго» як постачальником на адресу КП «Міськелектротранссервіс» як отримувача.
45. Отже, у спірних правовідносинах АТ «Харківобленерго» виступало постачальником, а КП «Міськелектротранссервіс» - отримувачем відповідних послуг. У зв`язку із цим податкові зобов`язання за такими операціями виникали в АТ «Харківобленерго», тоді як позивач мав право включити відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту.
46. Судами також установлено, що відповідно до відомостей ліцензійного реєстру НКРЕКП КП «Міськелектротранссервіс» не має ліцензій на постачання або розподіл електричної енергії, а отже, не мало права здійснювати її постачання іншим споживачам.
47. Водночас контролюючий орган не зазначив, яким саме споживачам, у яких обсягах та протягом якого періоду позивач здійснював постачання електричної енергії. Відсутні такі висновки й в акті перевірки, апеляційної та касаційної скарг.
48. З огляду на встановлений судами фактичний зміст спірних операцій колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, оскільки у правовідносинах між АТ «Харківобленерго» та КП «Міськелектротранссервіс» позивач не здійснював операцій з постачання, передачі або розподілу електричної енергії, щодо яких дата виникнення податкових зобов`язань і податкового кредиту визначається за касовим методом.
49. Саме лише зазначення розподілення електричної енергії серед зареєстрованих видів діяльності позивача без установлення фактичного здійснення ним відповідних операцій не є достатньою підставою для застосування касового методу.
50. З огляду на встановлений судами зміст спірних операцій колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача обов`язку нараховувати податкові зобов`язання за операціями з АТ «Харківобленерго» та правомірність включення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту.
51. Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки не містять посилань на обставини, які б свідчили про здійснення позивачем постачання або розподілу електричної енергії у межах спірних правовідносин.

52. Щодо доводів касаційної скарги про заниження податкових зобов`язань за наслідками передачі майна з балансу КП «Міськелектротранссервіс» на баланс КП «Харківський метрополітен».
53. ГУ ДПС у касаційній скарзі вказує на ненарахування позивачем податкових зобов`язань під час передачі товарно-матеріальних цінностей, малоцінних і швидкозношуваних предметів та малоцінних необоротних матеріальних активів з балансу КП «Міськелектротранссервіс» на баланс КП «Харківський метрополітен». На переконання скаржника, передача зазначеного майна зумовлювала виникнення у позивача обов`язку визначити податкові зобов`язання, скласти та зареєструвати відповідну податкову накладну.
54. Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 16 лютого 2023 року № 67 вилучено майнові активи у КП «Міськелектротранссервіс» та передано їх КП «Харківський метрополітен» з внесенням відповідних змін до статутів кожного з підприємств
55. На виконання зазначеного рішення Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради прийняв розпорядження від 28 лютого 2023 року № 32 про передачу майна з господарського відання КП «Міськелектротранссервіс» до господарського відання КП «Харківський метрополітен».
56. На підставі зазначених рішення та розпорядження 28 лютого 2023 року позивач передав Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради товарно-матеріальні цінності, малоцінні та швидкозношувані предмети і малоцінні необоротні матеріальні активи, які надалі були передані на баланс КП «Харківський метрополітен», про що складено відповідні акти приймання-передачі.
57. Отже, судами встановлено, що майно, яке належало до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, було безоплатно передане з балансу одного платника податку на баланс іншого на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого в межах його повноважень.
58. Так, підпунктом 197.1.16 пункту 197.1 статті 197 ПК України передбачено звільнення від оподаткування операцій з безоплатної передачі в державну або комунальну власність об`єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку та передаються на баланс іншого платника, якщо такі операції здійснюються за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування, прийнятим у межах його повноважень.
59. Норми цього підпункту поширюються також на операції з безоплатної передачі об`єктів з балансу юридичної особи будь-якої форми власності на баланс іншої юридичної особи, яка перебуває в державній або комунальній власності, що проводяться за рішенням органу державної влади України або органу місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень та за рішенням юридичних осіб, у разі передачі основних засобів інфраструктури залізничного транспорту, незалежно від того, чи є суб`єкти операції платниками податку.
60. Аналогічний висновок щодо застосування підпункту 197.1.16 пункту 197.1 статті 197 ПК України викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2023 року у справі № 520/19175/2020, відповідно до якого операція з безоплатної передачі об`єкта, що перебував на балансі одного платника податку та був переданий на баланс іншого підприємства на підставі рішення органу місцевого самоврядування, звільняється від оподаткування ПДВ.
61. Отже, Верховним Судом уже сформовано висновок щодо застосування підпункту 197.1.16 пункту 197.1 статті 197 ПК України у правовідносинах, пов`язаних із безоплатною передачею майна з балансу одного підприємства на баланс іншого на підставі рішення органу місцевого самоврядування.
62. У справі, що розглядається, судами встановлено наявність усіх передбачених зазначеною нормою умов: майно було передане безоплатно, належало до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, передавалося з балансу КП «Міськелектротранссервіс» на баланс КП «Харківський метрополітен», а підставою для його передачі було рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради.
63. З огляду на встановлені обставини та наведене правове регулювання колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що операція з передачі зазначеного майна звільняється від оподаткування ПДВ у силу прямої вказівки підпункту 197.1.16 пункту 197.1 статті 197 ПК України.
64. Відтак доводи скаржника про виникнення у позивача обов`язку нарахувати податкові зобов`язання за цією операцією, скласти та зареєструвати відповідну податкову накладну є безпідставними.
65. У свою чергу, посилання контролюючого органу на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми у подібних правовідносинах не знайшло підтвердження, а передбачена пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстава касаційного оскарження в цій частині відсутня.
66. Крім того, посилання скаржника на те, що на балансі позивача обліковувалося майно на суму 1 546 811 422,89 грн, також не спростовує висновків судів, оскільки акт перевірки не містить висновку про ненарахування податкових зобов`язань саме на зазначену суму. Відповідне порушення не було покладено в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
67. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про звільнення зазначеної операції від оподаткування ПДВ та відсутність у позивача обов`язку нарахувати податкові зобов`язання за наслідками передачі майна.

68. Щодо доводів касаційної скарги про обов`язок позивача нарахувати грошові зобов`язання за наслідками отримання бюджетних коштів від Департаменту інфраструктури Харківської міської ради.
69. Заявник касаційної скарги зазначає, що КП «Міськелектротранссервіс» отримувало бюджетні кошти від Департаменту інфраструктури Харківської міської ради, які надалі використовувало на виконання бюджетних програм, а тому, на переконання контролюючого органу, було зобов`язане нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на суми отриманих коштів.
70. Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
71. Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
72. Водночас, згідно підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України не є об`єктом оподаткування ПДВ операції з виплати у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов`язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі).
73. Законодавче визначення субсидій та трансфертів наведено в Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року № 333 (далі - Інструкція № 333).
Субсидія - усі невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов`язані з відшкодуванням збитків державних підприємств.
Трансфертні платежі - визначає невідплатні та безповоротні платежі, які не є придбанням товарів чи послуг, наданням кредиту або виплатою непогашеного боргу.
74. Судами встановлено, що КП «Міськелектротранссервіс» від Департаменту інфраструктури Харківської міської ради отримувало бюджетні кошти за кодами економічної класифікації видатків 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» і 3210 «Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)».
75. Кошти, отримані за КЕКВ 2610, були використані для придбання кабельно-провідникової продукції у ПрАТ «Завод Південкабель» та відшкодування збитків АТ «Харківобленерго», а кошти за КЕКВ 3210 - для придбання швидкоспоруджувальних павільйонів «Захист» у ТОВ «Сітірейл Технолоджи».
76. Дослідивши плани використання бюджетних коштів, довідки про внесення змін до них та виписки із системи Державної казначейської служби України, суди встановили, що зазначені кошти за своєю економічною класифікацією належали до субсидій, поточних та капітальних трансфертів.
77. Водночас, суди також установили, що Департамент інфраструктури Харківської міської ради у цих правовідносинах виступав розпорядником бюджетних коштів, а не замовником чи отримувачем товарів, робіт або послуг, поставлених КП «Міськелектротранссервіс».
78. Контролюючий орган не надав договорів, укладених між Департаментом інфраструктури Харківської міської ради та КП «Міськелектротранссервіс», актів приймання-передачі, видаткових накладних, актів виконаних робіт або наданих послуг, які б підтверджували, що отримані позивачем бюджетні кошти були оплатою чи компенсацією вартості поставлених Департаменту товарів, виконаних робіт або наданих послуг. 
79. За встановлених обставин суди попередніх інстанцій виснували, що відносини між Департаментом інфраструктури Харківської міської ради як розпорядником бюджетних коштів та КП «Міськелектротранссервіс» як їх одержувачем мали бюджетний, а не цивільно-правовий характер. Отримані позивачем субсидії та трансферти не були пов`язані з компенсацією вартості товарів, робіт або послуг в обмін на проведені платежі.
80. У постанові від 27 червня 2023 року у справі № 520/18518/21 Верховний Суд виснував, що капітальними трансфертами вважаються невідплатні, безповоротні платежі, отримувач трансферту не виконує будь-які роботи, послуги та не надає товари в рахунок їх отримання, тому при отриманні капітального трансферту об`єкт оподаткування податку на додану вартість відсутній. Оскільки капітальні трансферти в розглядуваному випадку виділялись за кодом бюджетної класифікації 3210 «Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» та не надавались в якості компенсації за поставлені товари (послуги), тобто не виконувалась умова наявності об`єкту оподаткування, тому операція з надання капітальних трансфертів не може підлягати оподаткуванню податком на додану вартість. Касаційний суд погодився із висновком апеляційного суду про те, що у випадку надання грошових коштів з бюджету міста на користь підприємства на виконання програми розвитку і реформування житлово-комунального господарства міста (на відповідні роки) немає значення, надавались вони на регулярній або нерегулярній основі, оскільки для оподаткування цих операцій податком на додану вартість відповідно до вимог ПК України повинно відбуватись постачання товарів (робіт, послуг) на користь міської ради, чого в даному випадку не було, а відтак, і не виникло об`єкта оподаткування податком на додану вартість.
81. Аналогічні правові висновки щодо застосування пунктів 185.1 та 187.7 статей 185, 187 ПК України викладено в постановах Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 813/2762/15 та від 6 грудня 2023 року у справі № 520/28419/21.
82. У справі, що розглядається, постачання позивачем товарів, робіт або послуг Департаменту інфраструктури Харківської міської ради в рахунок отриманих бюджетних коштів судами не встановлено. Не надав відповідних доказів і контролюючий орган.
83. Визначення напрямів використання бюджетних коштів у планах їх використання та подальше спрямування цих коштів на придбання відповідних товарів або відшкодування збитків не свідчить про здійснення позивачем операцій із постачання товарів чи послуг Департаменту інфраструктури Харківської міської ради.
84. З огляду на встановлені обставини та наведені правові висновки Верховного Суду колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримані позивачем бюджетні кошти не були оплатою поставлених товарів або наданих послуг, а тому не утворювали об`єкта оподаткування ПДВ.
85. Отже, доводи скаржника про обов`язок позивача нарахувати податкові зобов`язання на суми отриманих бюджетних коштів є безпідставними, а наведена ним підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, у цій частині не знайшла підтвердження.

86. Щодо доводів касаційної скарги про неврахування висновку судової економічної експертизи.
87. Так, заявник касаційної скарги вважає безпідставним неврахування судом апеляційної інстанції висновку експерта від 12 березня 2024 року № 3738, складеного за результатами проведення судової економічної експертизи в межах кримінального провадження №42023220000000232.
88. Скаржник зазначає, що встановлені під час перевірки порушення підтверджені вказаним висновком експерта. Також посилається на лист Територіального управління БЕБ у Полтавській області від 19 березня 2024 року № 23.14/3/1694-24, яким висновок експерта направлено ГУ ДПС у Харківській області для використання під час судового розгляду цієї справи. На переконання скаржника, зміст зазначеного листа свідчить про надання органом досудового розслідування згоди на розголошення відповідних відомостей.
89. Відповідно до частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
90. Згідно із частиною першою статті 222 Кримінального процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
91. Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції встановив, що висновок експерта від 12 березня 2024 року № 3738 складено в межах кримінального провадження № 42023220000000232. Оскільки ГУ ДПС не надало письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування, апеляційний суд визнав цей висновок недопустимим доказом.
92. Слід зауважити, що лист Територіального управління БЕБ у Полтавській області від 19 березня 2024 року № 23.14/3/1694-24 не подавався ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції та був відсутній у матеріалах справи під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.
93. Зі змісту частини другої статті 341 КАС України вбачається, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій чи були ними відхилені, вирішувати питання про достовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, збирати або приймати до розгляду нові докази чи додатково перевіряти докази.
94. За таких обставин лист, який не подавався до судів попередніх інстанцій та не був предметом їх дослідження, не може бути прийнятий і досліджений Верховним Судом під час касаційного перегляду справи.
95. Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що висновок експерта від 12 березня 2024 року № 3738 складено пізніше за акт перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому він не досліджувався контролюючим органом під час перевірки та не був покладений в основу спірного рішення.
96. Водночас твердження скаржника про те, що суд апеляційної інстанції взагалі не дослідив зазначений висновок експерта, не відповідає змісту оскаржуваної постанови.
97. Суд апеляційної інстанції, виходячи з принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, урахував, що висновок експерта складено пізніше за акт перевірки та що він містить висновки щодо застосування норм права до тих самих правовідносин, контрагентів і податкових періодів, які зазначені в акті перевірки.
98. Отже, висновок експерта не був залишений судом апеляційної інстанції поза увагою, однак з огляду на час його складення, джерело отримання та предмет дослідження не був визнаний належним і допустимим доказом правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
99. Ураховуючи викладене, колегія суддів не встановила порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час оцінки висновку експерта від 12 березня 2024 року №3738, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
100. З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну оцінку наявним у справі доказам і правильно застосували норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про неправильне застосування ними норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
101. Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування.
102. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
103. Враховуючи викладене, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі № 520/33861/23 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач М. М. Яковенко
Судді І. А. Васильєва
О. О. Шишов