Справа № 461/8345/25
пр.№ 2/464/401/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.07.2026 м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

встановив:

позивач ТзОВ «Брайт Інвестмент» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом, поданним представником Кириченко О.М., до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 2017260538 від 09.12.2017 у розмірі 29 224,19 грн, а також судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.12.2017 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2017260538, за умовами якого відповідач отримала кредит на споживчі потреби. АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договором № 2017260538 від 09.12.2017 виконав в повному обсязі, однак відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 29 224,19 грн. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу № 24/03/23, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за договором № 2017260538 від 09.12.2017 до ОСОБА_1 . Таким чином, відповідачка має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Брайт Інвестмент», яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Від представника відповідачки Зачепіли З.Я. надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просить у задоволені позову відмовити. Мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні належні докази, щоб підтверджували наявність заборгованості ОСОБА_1 в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» адже складений самим позивачем. Покликається на відсутність доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки. Просить застосувати строк позовної давності, оскільки спірні правовідносини виникли ще у 2017 році, при цьому до правочину застосовується 3-річний строк позовної давності, таким чином позивачем пропущений строк позовної давності. Окрім того подала до суду заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягатиме стягненню на користь позивача.
Через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що відповідачка здійснювала платежі за кредитним договором, відтак була обізнана про умови користування кредитними коштами. Оскільки останній платіж за погашення заборгованості був здійсненний 21.08.2021 від так строк позовної давності, з урахуванням всіх обставин, не сплив. Зазначає, що у наданій позивачем виписці перша внутрішньобанківська операція за рахунком є «перенесення кредиту (покупка) на кредит (розстрочка) в сумі 10 995,30 грн», відтак стверджується факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. Вказує, що надані докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість є достатніми для стягнення витрат на правничу допомогу у разі задоволення позовних вимог. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.10.2025 матеріали цивільної справи передано за підсудністю на розгляд Сихівському районному суду м. Львова.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наступне.
Приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За змістом ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення 
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.
09.12.2017 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2017260538 шляхом проставлення особистого підпису на такому, заяві на встановленні кредитної лінії та паспорті споживчого кредиту, за умовами якого позичальниця отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 11 996 грн, строком на 36 місяців (з правом пролонгації), процентна ставка: 0,01 % річних, що діє протягом пільгового періоду до 59 днів та 40 % річних, що діє після закінчення пільгового періоду. 
Розпискою від 09.12.2017 відповідач підтвердила, що отримала картку, імітовану на її ім`я, НОМЕР_1 з терміном дії до 07/20, а також, що ознайомилась з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк».
АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2017260538 від 09.12.2017 виконало в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, що згідно з розрахунком АТ «ОТП Банк» становить 29 224,19 грн.
24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу № 24/03/23, за умовами якого, відповідно до відомостей витягу з додатку № 1, останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 29 224,19 грн, що складається з заборгованості: за тілом кредиту – 22 779,05 грн, за відсотками – 6 445,14 грн.
Не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи покликання представника відповідача ОСОБА_3 в частині відсутності належних докази на підтвердження перерахування кредитних коштів за договором № 2017260538 від 09.12.2017, відтак наявності заборгованості ОСОБА_1 з огляду на таке.
Згідно виписки з рахунку приватного клієнта № 2017260538_CARD сформованого первинним кредитором АТ «ОТП Банк» від 11.12.2017 відбувалася банківська операція щодо перенесення кредиту (покупки) за кредит (розстрочка) у сумі 10 995,30 грн. Як вбачається з вказаної виписки, відповідачка в подальшому продовжувала здійснювати користування кредитним коштами та сплачувала відповідні проценти за це.
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 № 209/3103/21 (61-9710св22) дійшов висновку, що
належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 2017260538_CARD від 11.12.2017 вбачається, що такий був складений саме первісним кредитором АТ «ОТП Банк» від таким згідно наведеного вище є первинним банківським документом.
Відтак, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що з виписка рахунку приватного клієнта № 2017260538_CARD та розрахунку заборгованості за договором № 2017260538 від 11.12.2017 у сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку очевидності здійснення операцій саме ОСОБА_1 . Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного факту стороною відповідачки надано не було. 
Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 623/99/17 прийшов до висновку, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Відповідно даних, що містяться в розрахунку заборгованості за договором № 2017260538_CARD від 11.12.2017, у період з 28.12.2017 по 10.06.2022 відповідачкою ОСОБА_1 неодноразово здійснювалась плата на погашення заборгованості за кредитним договором, відтак у суду відсутні обґрунтовані підстави сумніватися в укладенні вказаного кредитного договору саме нею, її обізнаності щодо умов такого, а також наявності заборгованості.
Щодо покликань сторони відповідачки в частині застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давністю встановлюється тривалістю у три роки. 
Приписами п.п. 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 року виключено п. 19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України і встановлено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. 
Відповідно до встановлених судом обставин, кредитний договір № 2017260538 між сторонами укладено 11.12.2017 строком на 36 місяців з правом пролонгації. Останній платіж на погашення суми заборгованості за кредитним договором відповідачкою здійснювався на користь первісного кредитора АТ «ОТП Банк» 10.06.2022.
24.03.2023 у зв`язку з укладенням договору факторингу № 24/03/23, ТзОВ «Брайт Інвестмент» статусу кредитора набуло за кредитним договором № 2017260538 від 11.12.2017. 
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ТзОВ «Брайт Інвестмент» надійшла до Галицького районного суду м. Львова 13.10.2025.
Таким чином перебіг строків позовної давності у вказаних спірних правовідносинах пов`язаний не з моментом настання строку виконання зобов`язань, а з датою набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», а саме від 04.09.2025 року. Від так, суд доходить висновку про те, що позовна заява подана у межах строку позовної давності передбаченої приписами ст. 257 ЦК України.
Враховуючи наведене, за відсутності доказів на спростовання факту укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів на умовах, що передбачені кредитним договором, взятих на себе відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, які нею не виконувалися належним чином, оскільки доказів повернення фактично отриманих та використаних коштів в добровільному порядку матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТзОВ «Брайт Інвестмент» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 29 224,19 грн є обґрунтованими та підставними, у зв`язку із чим позов слід задовольнити.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.
На підтвердження факту понесених судових витрат позивачем у розмірі 5 000 грн було долучено до позовної заяви: акт про підтвердження факту надання правничої допоомги від 30.09.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) від 01.09.2025, договір про надання правничої допомоги № 43115064 від 01.07.2025, додаткову угоду № 2017260539 від 01.09.2025, платіжна інструкція № 1769. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").
Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 1 000 грн, оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. 
Окрім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість у розмірі 29 224 (двадцять дев`ять тисяч двісті двадцять чотири) гривні 19 (дев`ятнадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень та судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 липня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 9, код ЄДРПОУ 43115064;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча    Людмила САБАРА