ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 14 липня 2026 року 	Справа № 903/427/26	

Господарський суд Волинської області у складі:
головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича
секретар судового засідання - Гандзілевська Яна Вікторівна
за участю представників:
від позивача: Щетінін М.Ю. - довіреність від 04.03.2026
від відповідача: Чечелюк О. Ю. - ордер серія АС №1188466 від 25.05.2026
від третьої особи: Корольов І.М. - ордер серія ВІ №1401733 від 02.06.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/427/26 за позовом Приватного підприємства "Трансвіт", третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" до Фермерського господарства "Галстедан" про повернення переданого на зберігання товару, стягнення штрафних санкцій та завданих збитків,
ВСТАНОВИВ:
01.05.2025 представник Приватного підприємства "Трансвіт" сформував в системі "Електронний суд" позовну заяву до Фермерського господарства "Галстедан", в якій просить суд:
1. Зобов`язати Фермерське господарство "Галстедан" повернути (відвантажити) Приватному підприємству "Трансвіт" пшеницю 4 класу в кількості 1 373,87 тонн з показниками якості зерна, вказаними у Актах приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07 жовтня 2022 року. 
2. Зобов`язати Фермерське господарство "Галстедан" відшкодувати Приватному підприємству "Трансвіт" збитки, завдані в результаті простою залізничних вагонів в сумі 1564421,82 грн. 
3. Стягнути з Фермерського господарства "Галстедан" на користь Приватного підприємства "Трансвіт" штраф за Договором зберігання №22-09-22/2р. від 22 вересня 2022 року в сумі 1132051,02 грн. 
4. Судові витрати покласти на Фермерське господарство "Галстедан".
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ФГ "Галстедан" неправомірно ухиляється від виконання зобов`язання повернути (відвантажити) Позивачу переданий на зберігання Товар (1 373,87 тонн пшениці 4 класу). Такими своїми діями ФГ "Галстедан" перешкоджає у реалізації ПП "Трансвіт" права власності на дане зерно. В супереч положенням Договору зберігання, Зберігач не продовжив термін зберігання зерна, не надав акти здачі-приймання робіт, не виставив рахунків для оплати послуг зберігання, не повернув зерно законному власнику. Такі обставини свідчать про те, що Зберігач намагається привласнити 1 373,87 тонн пшениці 4 класу. Твердження Відповідача про необізнаність щодо переоформлення Товару від ДПДГ "Радехівське" ІСГ КР НААН України до Позивача не відповідають дійсності і спростовується підписаним ним Актами приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07 жовтня 2022 року та підписаним з Позивачем Договором зберігання №22-09-22/2р. від 22 вересня 2022 року.
Ухвалою суд від 05.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.05.2026 о 11:15 год. Запропоновано позивачу подати обґрунтоване клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, у якому вказати та обґрунтувати необхідність залучення до участі у справі третьої особи.
Відповідач ухвалу суду отримав 05.05.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, строк для подачі відзиву до 20.05.2025.
Відзив відповідача на адресу суду не надходив.
19.05.2026 представник Приватного підприємства "Трансвіт" сформував в системі "Електронний суд" заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконферензв`язку ЄСІТС з підтвердженням особи представника із застосуванням електронного підпису.
Ухвалою суду від 19.05.2026 задоволено заяву представника позивача Щетініна М.Ю. про участь у судовому засіданні, що призначене на 26.05.2026 року об 11:15 год. по справі №903/427/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
07.05.2026 представник позивача сформував в системі "Електронний суд" заяву, в якій просив суд залучити Державне підприємство "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Ухвалою суду від 26.05.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України". Запропоноватино третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державному підприємству "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" подати пояснення стосовно предмету спору протягом трьох днів з моменту отримання ухвали. Розгляд підготовчого засідання відкладено на 09 червня 2026 року о 11:15 год.в режимі відеоконференції за заявою представника позивача.
02.06.2026 представник третьої особи Корольов І.М. сформував в системі "Електронний суд" заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконферензв`язку ЄСІТС з підтвердженням особи представника із застосуванням електронного підпису.
Ухвалою суду від 03.06.2026 задоволено заяву представника третьої особи Корольова І.М. про участь у судовому засіданні, що призначене на 09.06.2026 року об 11:15 год. та усіх наступних судових засіданнях по справі №903/427/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
02.06.2026 представник третьої особи сформував в системі "Електронний суд" пояснення, в яких зазначив, що вважає позовні вимоги ПП "Трансвіт" до ФГ "Галстедан" щодо зобов`язання Фермерського господарства "Галстедан" повернути (відвантажити) Приватному підприємству "Трансвіт" пшеницю 4 класу в кількості 1 373,87 тонн з показниками якості зерна, вказаними у Актах приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07 жовтня 2022 року, є законними та обгрунтованими.
08.06.2026 представник відповідача сформував в системі "Електронний суд" клопотання про зупинення провадження у справі № 903/427/26 до набрання рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/1115/25 (914/2169/24) законної сили.
08.06.2026 представник відповідача також сформував в системі "Електронний суд" клопотання, в якому просив суд поновити відповідачу строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи лист № 174 від 02.12.2024 р., додаткову угоду до Договору зберігання №02-08-22 р., акт № Г-00000019 здачі-прийняття робіт та платіжну інструкцію щодо часкової оплати коштів за послуги зберігання згідно рахунка від 16.12.2024 року, які свідчать про заперечення ДП "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України" щодо переходу будь-яких прав поклажодавця до ПП "Трансвіт" у даних правовідносинах.
08.06.2026 представник позивача сформував в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Зазначив, що ПП "Трансвіт" не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі, вважає зібрані (подані) у даній справі докази достатніми для встановлення та оцінки обставин (фактів), які є предметом судового розгляду. Також зазначив, що задоволення клопотання відповідача та зупинення апеляційним судом провадження у даній справі призведе до безпідставного затягування розгляду справи, нездійснення розгляду справи упродовж розумного строку, що суперечитиме засадам господарського судочинства та вимогам Конвенції.
У вказаному запереченні представник позивача просив суд відмовити у задоволенні заяви представника Фермерського господарства "Галстедан" про зупинення провадження у справі №903/427/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/1115/25(914/2169/24).
08.06.2026 представник відповідача сформував в системі "Електронний суд" заяву (пояснення), в якій виклав свої заперечення щодо позовних вимог. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Трансвіт" до Фермерського господарства "Галстедан" про повернення переданого на зберігання товару, стягнення штрафних санкцій та завданих збитків повністю.
Ухвалою суду від 09.06.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Фермерського господарства "Галстедан" про поновлення строку на подання доказів. Залишено без розгляду пояснення представника Фермерського господарства "Галстедан" та клопотання про долучення доказів. Відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. 
Протокольною ухвалою від 09.06.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 14.07.2026. Повідомлено Приватне підприємство "Трансвіт", Державне підприємство "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" та Фермерське господарство "Галстедан" про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 14 липня 2026 року на 10:30 год.
14.07.2026 представник відповідача сформував в системі "Електронний суд" клопотання, в якому зазначив, що 16 червня 2026 року ТОВ "Флайбрідж" надало відповідь на адвокатський запит представника відповідача.
Вказана відповідь була отримана стороною відповідача лише після закриття підготовчого провадження у справі, що унеможливило подання клопотання про витребування доказів в підготовчому судовому засіданні та на більш ранніх стадіях судового процесу, у зв`язку з чим сторона відповідача просить поновити строк на подання клопотання про витребування доказів.
Враховуючи, що розгляд клопотання про витребування доказів можливий лише на стадії підготовчого провадження, а підстави, зазначені у клопотанні є вагомими для подальшого розгляду справи, тому представник відповідача просить суд повернутись до стадії підготовчого провадження у справі №903/427/26 для розгляду вказаного клопотання про витребування доказів.
14.07.2026 представник відповідача також сформував в системі "Електронний суд" клопотання про долучення доказів. Зазначив, що неможливість подання вищезгаданих документів до матеріалів справи зумовлюється тим, що на момент проведення підготовчого судового засідання останні були відсутні у сторони відповідача.
Щодо клопотання представника відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження та про витребування доказів, судом враховано наступне.
За приписами ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з п.п.2, 3, 6 ч.1 ст.42 ГПК України, учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
В той же час згідно з пп.1, 2, 4, 6 ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до ч.2,3 ст.177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
Як слідує з матеріалів справи, ухвалою суду від 05.05.2026 відкрито провадження у справі. 
Протокольною ухвалою від 09.06.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 14.07.2026.
ГПК України встановлено відповідні процесуальні строки на вчинення учасниками справи певних процесуальних дій, зокрема, на подання заяв по суті спору, подання заяв та клопотань, подання доказів.
При розгляді справи в порядку загального позовного провадження докази, заяви та клопотання подаються сторонами та вирішуються судом на стадії підготовчого провадження, у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до статей 113, 118 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом було надано відповідачу достатньо часу для реалізації процесуальних прав в підготовчому провадженні, зокрема, для подання заяв та клопотань.
Суд звертає увагу учасників справи на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №204/6085/20, у якій зазначено, що відповідно до практики Верховного Суду, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.
Суд критично відноситься до доводів представника відповідача, а саме щодо отримання відповіді ТОВ «Флайбрідж» на адвокатський запит лише після закриття підготовчого провадження, що є поважною причиною для поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів та повернення до стадії підготовчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було достеменно відомо, що на підтвердження понесених позивачем збитків останній посилається на договір оренди вагонів № FL-TSV01/v/12 від 25.07.2022. Відтак відповідач мав можливість ще під час підготовчого провадження заявити клопотання про витребування актів приймання-передачі вагонів або інших документів, які, на його думку, мають значення для правильного вирішення спору.
Повернення до стадії підготовчого провадження після її закриття є винятковим процесуальним заходом, який може застосовуватись лише за наявності вагомих та об`єктивних підстав. Наведені відповідачем обставини такими не є, оскільки фактично зводяться до спроби подати процесуальне клопотання після закінчення відповідної стадії розгляду справи, тоді як доказів існування об`єктивних перешкод для його своєчасного подання матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, суд не вважає наведені відповідачем обставини для повернення на стадію підготовчого провадження - вагомими, у зв`язку з чим протокольною ухвалою від 14.07.2026 відмовив в задоволенні клопотання відповідача до повернення до стадії підготовчого провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
У зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду заявленого відповідачем клопотання про витребування доказів. 
Суд протокольною ухвалою від 14.07.2026 залишив клопотання відповідача про витребування доказів без розгляду.
Протокольною ухвалою Господарського суду Волинської області від 14.07.2026 клопотання про долучення доказів залишено без розгляду за клопотанням представника відповідача, заявленим у судовому засіданні.
В судовому засіданні представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача просив в задоволені позову відмовити повністю.
Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України.
Заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2022 між Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (Постачальник) та Приватним підприємством «Трансвіт» (Покупець) було укладено Договір поставки №2208/22-01 (далі - Договір №2208/22-01) (а.с.19-20). 
Відповідно до п. 1.1 Договору поставки №2208/22-01, постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити зерно пшениця 3 класу врожаю 2022 року (далі Товар), найменування, кількість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого визначається у Специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их). які являються невід`ємними частинами даного Договору.
Згідно п. 1.3. Договору поставки №2208/22-01, Постачальник гарантує, цю він є єдиним власником Товару, а також те, що на Товар або його частину відсутні права або претензії третіх осіб (утому числі Товар не є предметом застави і або податкової застави, не перебуває під арештом, обтяженням і/або забороною, не є спільною власністю, право власності па Товар не оскаржується третіми особами, щодо Товару не ведуться судові розгляди, треті особи не мають права першочергової купівлі Товару, з третіми особами не укладені договори відчуження Товару, щодо Товару не видавались аграрні розписки тощо). 
Пунктом 1.4. Договору поставки №2208/22-01 передбачено, що постачальник, що є виробником сільськогосподарської продукції гарантує, що Товар є власно виробленим Постачальником на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права Постачальника на які зареєстровані у відповідності до норм земельного кодексу України та податкового кодексу України, нікому перед цим не відчужувався і Покупець є першою особою, яка придбала цей Товар.
Відповідно до п. 2.1. Договору поставки №2208/22-01, постачальник забезпечує передачу Товару на умовах передбачених Міжнародними правилами перевезення (Інкотермс 2020), якщо інше не зазначено в додатках або Специфікації до цього Договору.
Згідно п. 2.2. Договору поставки №2208/22-01, сторони домовились, що право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця з моменту передачі Товару та підписання видаткової накладної.
Пунктом 2.3. Договору поставки №2208/22-01 передбачено, що Поставка Товару оформлюється видатковою накладною. Разом з Товаром Постачальник передає Покупцю на кожну партію Товару: рахунок-фактуру; товарно-транспорту накладну: видаткову накладну. 
Відповідно до п. 2.4. Договору поставки №2208/22-01, постачальник не несе відповідальності перед Покупцем та третіми особами за погіршення властивостей Товару, що відбулося після передачі Товару Покупцю у відповідності до умов цього Договору, і погіршення властивостей Товару сталося внаслідок порушення умов зберігання, перевезення, фасування Товару тощо.
Згідно п. 3.3. Договору поставки №2208/22-01, покупець зобов`язується оплатити партію замовленого Товару згідно узгодженої Сторонами Специфікації на підставі Рахунку-фактури, виставленого Постачальником. Рахунок фактура є невід`ємною частиною даного Договору.
Пунктом 7.1. Договору поставки №2208/22-01 передбачено, що Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. 
Відповідно до п. 7.2. Договору поставки №2208/22-01, строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 Договору та закінчується 31 грудня 2022 р., а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань діє до їх повного виконання.
25.08.2022 між сторонами було укладено Специфікацію №1 до Договору поставки №2208/22-01 від 22.08.2022 (а.с.20 на звороті). За умовами даної Специфікації №1, сторонами погоджено асортимент товару: пшениця 3 класу врожаю 2022 року; загальна кількість товару: 1400 тонн. Пункт поставки товару: елеватор за адресою 45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники.
Вказаний елеватор, який знаходиться за адресою: 45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники, належить Фермерському господарству «Галстедан».
07.10.2022 між ДПДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України (далі - Третя особа) та ПП «Трансвіт» (далі - Позивач) було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки №2208/22-01 від 22.08.2022 (а.с.21). 
Відповідно до умов Додаткової угоди №1 від 07.10.2022, сторони домовились викласти п.1.1. Договору №2208/22-01 у наступній редакції: «На умовах визначених Договором Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити зерно пшениці 3 класу та 4 класу врожаю 2022 року (далі - Товар), найменування, кількість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого визначається у Специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які являються невід`ємними частинами даного Договору.
Вказаною Додатковою угодою №1 від 07.10.2022 також були внесені зміни до Специфікації №1 до Договору поставки №2208/22-01, а саме змінено асортимент Товару, що постачається: пшениця 4 класу врожаю 2022 року.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних інструкцій №7097 на суму 3037300 грн, №7571 на суму 2000000 грн та №7574 на суму 923921,93 грн., позивачем повністю оплачена вартість поставленого Товару (а.с.24-25).
Крім цього, згідно видаткових накладних №166 та №167 від 07.10.2022 (а.с.22-23) Товар (пшениця 4 класу врожаю 2022 року) в загальній кількості 1 373,87 тонн було передано від ДПДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України покупцю ПП «Трансвіт».
Зміст вказаних видаткових накладних №166 та №167 від 07.10.2022 засвідчено підписами уповноважених представників сторін та відбитками печаток вказаних суб`єктів господарювання.
Постачальником ДПДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України було направлено на реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №103 від 12.09.2022 (з врахуванням рахунку корегування кількісних і вартісних показників №1 від 07.10.2022 до податкової накладної №103 від 12.09.2022) №112 від 07.10.2022 та №113 від 07.10.2022 (а.с.26-28).
22.09.2022 між ФГ «Галстедан» (Зберігач) та ПП «Трансвіт» (Поклажодавець) укладений Договір зберігання №22-09-22/2р (а.с.34-36).
Згідно п.1.1 Договору зберігання №22-09-22/2р., поклажодавець передає на зберігання Зберігачу Товар, а Зберігач зобов`язаний прийняти Товар на зберігання, надати послуги зі зберігання, сушки, очистки, погрузки Товару та повернути його Поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим Договором.
Пунктом 1.4. Договору зберігання №22-09-22/2р. передбачено, що переданий на зберігання Товар залишається власністю Поклажодавця протягом усього часу знаходження його на зберіганні у Зберігача.
Відповідно до п. 1.5. Договору зберігання №22-09-22/2р., сторони домовились, що під час дії цього договору та існуванню між ними договірних відносин в сфері зберігання зерна вони керуються Інструкцією «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах», затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 р. № 661 (далі - Інструкція № 661), не зважаючи на те, що вона втратила свою чинність. Сторони домовились, що з моменту прийняття нового нормативно- правового акту в Україні відносини в даній сфері будуть підлягати регулювання ним.
Згідно п. 2.1. Договору зберігання №22-09-22/2р., зерно, що доставляється на зберігання Зерновому складу згідно з цим Договором, є власністю Поклажодавця. Зерновий склад не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися Зерном (окрім випадків визначених цим Договором), що належить Поклажодавцю, яке знаходиться на зберіганні на Зерновому складі, до закінчення строку зберігання, передбаченого даним Договором.
Пунктом 3.4. Договору зберігання №22-09-22/2р. передбачено, що плата за послуги зберігання Товару, нараховані згідно тарифів, що вказані у п.3.2. даного Договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються Поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та Акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Зберігачу. 
Відповідно до п. 3.5. Договору зберігання №22-09-22/2р., акт надсилається Зберігачем Поклажодавцю в наступному місяці за тим, у якому надані послуги. Поклажодавець протягом п`яти робочих днів зобов`язний розглянути Акт, підписати його та направити один примірник Зерновому складу або мотивовану відповідь про відмову від підписання Акту. У випадку непідписання Поклажодавцем Акту та ненадання мотивованої відповіді протягом п`яти робочих дінів з дня отримання Акту, Акт автоматично вважається підписаним, а послуги прийнятими Поклажодавцем у повному обсязі. 
Згідно п.3.6. Договору зберігання №22-09-22/2р., відвантаження Товару Поклажодавцеві здійснюється після сплати всіх витрат Зберігача у повному обсязі. 
Пунктом 3.7. Договору зберігання №22-09-22/2р., витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору складського зберігання зерна (надзвичайні витрати), відшкодовується понад плату, яка належить зерновому складу, виключно за умови їх попереднього узгодження з Поклажодавцем та підписання додаткової угоди до Договору.
Відповідно до п. 4.2. Договору зберігання №22-09-22/2р., якість Товару, яка повертається Поклажодавцю зі зберігання визначається лабораторією Зберігача та зазначається у якісному посвідченні.
Згідно п. 5.2. Договору зберігання №22-09-22/2р., якість Товару, яка повертається Поклажодавцю зі зберігання визначається лабораторією Зберігача та зазначається у якісному посвідченні.
Пунктами 6.1.5. та 6.1.6. Договору зберігання №22-09-22/2р. передбачено, що Зберігач зобов`язується, зокрема, повернути (відвантажити) Товар на письмову вимогу Поклажодавця протягом семи днів після проведення повного розрахунку згідно з п.3.2. цього Договору. При наданні послуг, згідно з умовами даного Договору надавати Поклажодацю оригінали наступних документів: рахунки, акти здачі-приймання робіт, податкові накладні в електронному вигляді, складські документи та інші необхідні документи.
Відповідно до п. 9.1. Договору зберігання №22-09-22/2р. термін зберігання до 30.03.2023.
Згідно п. 9.2. Договору зберігання №22-09-22/2р., зберігання Товару понад строк, встановлений цим договором, можливий за взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди.
07 жовтня 2022 року між ДПДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України (Поклажодавець), ПП «Трансвіт» (Новий Поклажодавець) та ФГ «Галстедан» (Зберігач) укладено два тристоронні акти приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 щодо пшениці 4 класу врожаю 2022 року, яка фактично перебувала на зберіганні у ФГ «Галстедан».
Відповідно до умов вказаних актів та видаткових накладних №166 і №167 від 07.10.2022, сторонами зафіксовано переоформлення права власності на товар у такому обсязі:
- Акт №071022/02: 408,72 тонн (вологість 14%, смітна домішка 2%, зернова домішка 8%, натура 703- 712, клейковина 20,0);
- Акт №071022/03: 965,15 тонн (вологість 14%, смітна домішка 2%, зернова домішка 8%, натура 739- 748, клейковина 16,0).
Згідно з пунктами 2 та 3 зазначених актів, сторони підтвердили факт приймання-передачі товару, а також перехід права власності на нього до ПП «Трансвіт» у момент підписання документів при збереженні товару у Зберігача.
Зміст вказаних актів №071022/02 та №071022/03 засвідчено підписами уповноважених представників сторін та відбитками печаток вказаних суб`єктів господарювання.
Після завершення строку зберігання товару за Договором зберігання №22-09- 22/2р., Позивач звертався з листами до ФГ «Галстедан» з проханням продовжити строк зберігання Товару з метою організації логістичних можливостей щодо вивезення вказаного зерна пшениці, а також щодо надання актів виконаних робіт за зберігання зерна та виставлення рахунків за послуги зі зберігання. Позивач просив повідомити дату та час надання можливості забрати (відвантажити) Товар (листи: вих.№2004/23-01Л від 20.04.2023; вих.№0305/23-01Л від 03.05.2023; вих.№0505/23-01Л від 05.05.2023; вих.№0905/23-01Л від 09.05.2023; вих. №1705/23-01Л від 17.05.2023) (а.с. 37-41). 
Вказані листи були направлені на адресу електронної пошти Відповідача galstedan@ukr.net, яка зазначена у Договорі зберігання та продубльовано надісланим поштовим відправленням 1751001505598 від 04.05.2023 (а.с.46-46 на звороті) з описом вкладеного на юридичну адресу відповідача: 45737, Волинська обл., Горохівський р-н, село Журавники, вул. Зарічна, буд. 3б.
У вказаних листах Позивач повідомляв Відповідача, що у разі не повідомлення йому дати відвантаження зерна, згідно з листами на відвантаження від 01.05.2023, транспортні засоби прибудуть для відвантаження зерна з 08.05.2023 по 31.05.2023. У такому випадку, рахунок за простій транспортних засобів та вагонів буде виставлено на ФГ «Галстедан».
Відповіді на направлені листи Відповідачем не надані.
На момент розгляду справи докази повернення Відповідачем на користь Позивача Товару (пшениці 4 класу в кількості 1 373,87 тонн) у матеріалах справи відсутні, а Товар фактично залишається на зберіганні у Зберігача (відповідача).
Щодо права власності на товар (пшеницю 4 класу в кількості 1 373,87 тонн).
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України у випадку, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Згідно частини 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі, що визначено частиною 1 статті 942 ЦК України. 
Відповідно до частин 1-2 статті 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
Поклажодавець зерна зобов`язаний забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна. Зерновий склад зобов`язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування зерна (частин 1, 2 статті 31 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні»).
Згідно зі статтею 32 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні», зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.
За приписами статті 35 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов`язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився.
Аналогічна норма міститься в статті 953 Цивільного кодексу України, згідно якої зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
Згідно статті 938 ЦК зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.
У постанові від 16.10.2024 у cправі №916/1877/23 Верховний Суд, зокрема, зазначив: "…потенційно обставина набуття іншою особою права власності на сорго врожаю 2021 року у кількості 333,38 тонни та заявлення нею самостійної вимоги до зберігача про повернення майна є ключовою для вирішення цього спору. Це питання має пріоритетне значення у цій справі, оскільки саме визначення законного власника майна впливає на подальший порядок виконання зобов`язань, повернення спірного вантажу особі, наділеній повноваженнями щодо пред`явлення відповідної вимоги та є визначальним для справедливого та обґрунтованого вирішення спору, з огляду на таке.
Так, стаття 953 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок для зберігача на першу вимогу поклажодавця повернути майно, навіть якщо строк його зберігання не закінчився. Однак у ситуації зміни власника майна, яке перебуває на зберіганні, важливим є правонаступництво прав і обов`язків за договором зберігання. Новий власник, набувши право власності, водночас отримує і всі пов`язані з цим правом похідні вимоги, включно з правом вимагати повернення майна від зберігача.
Суд враховує принцип правонаступництва, закріплений у цивільному законодавстві, який передбачає, що перехід права власності супроводжується переходом усіх похідних прав, зокрема права вимоги. 
Зазначене узгоджується з загальними положеннями зобов`язального права, згідно з якими новий власник є належним суб`єктом права вимоги щодо майна, яке знаходиться на зберіганні. Від моменту набуття права власності новий власник отримує всі права попереднього власника, включаючи право вимагати повернення майна.".
З огляду на викладене, для правильного вирішення справи №903/427/26 вирішальне значення мають обставини щодо того чи набув позивач права власності на Товар, який знаходиться на зберіганні відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі №903/838/24.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно зі статтею 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).
Статтею 328 ЦК унормовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
Відповідно до частин першої, другої статті 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
У постанові від 26.07.2022 у справі №903/411/20 Верховний Суд, зокрема, зазначив: "24. Системний аналіз частини першої статті 316, частини першої статті 317, частин першої, другої статті 328, частин першої, третьої статті 334 ЦК України дає підстави для висновку про те, що правом власності є право особи на річ (майно), яке набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і відповідно до якого особа володіє, користується та розпоряджається відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таке право виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
25. Аналіз положень статті 655, 697 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності зберігається за продавцем лише у випадку, якщо це прямо встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.".
На підставі встановлених судом обставин та з урахуванням висновків Верховного Суду щодо необхідності з`ясування фактичного приймання-передачі товару між сторонами в контексті набуття позивачем права власності на спірне зерно та прав поклажодавця за договором зберігання, суд дійшов таких висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що між ДПДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України та ПП «Трансвіт» укладено договір поставки №2208/22-01 від 22.08.2022, на виконання якого позивачем здійснено повну оплату вартості товару, а постачальником оформлено видаткові накладні №166 та №167 від 07.10.2022, якими передано покупцю пшеницю 4 класу врожаю 2022 року в загальній кількості 1 373,87 тонн.
Відповідно до пункту 2.2 договору поставки право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару та підписання видаткової накладної. Видаткові накладні №166 та №167 від 07.10.2022 підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, що свідчить про належне оформлення передачі товару та виникнення у ПП «Трансвіт» права власності на спірне зерно.
При цьому специфіка спірних правовідносин полягає у тому, що на момент відчуження зерна воно вже перебувало на зберіганні у ФГ «Галстедан». У зв`язку з цим фактична передача товару покупцю відбулася не шляхом його фізичного переміщення, а шляхом переоформлення прав на зерно, яке знаходилося у володінні зберігача.
Саме з цією метою 07.10.2022 між ДПДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України, ПП «Трансвіт» та ФГ «Галстедан» були підписані тристоронні акти приймання-передачі №071022/02 та №071022/03, якими сторони зафіксували передачу прав на зерно від попереднього поклажодавця новому поклажодавцю та підтвердили, що відповідний товар продовжує перебувати на зберіганні у відповідача.
Зміст зазначених актів свідчить, що ФГ «Галстедан» не лише було обізнане про відчуження зерна на користь ПП «Трансвіт», а й безпосередньо брало участь у його переоформленні, підтвердивши своїм підписом і печаткою факт прийняття ПП «Трансвіт» як нового власника зерна та нового поклажодавця за відносинами зі зберігання. Вказані акти не містять застережень щодо належності зерна, обсягу переданого товару чи повноважень сторін на його передачу.
Крім того, укладений між ФГ «Галстедан» та ПП «Трансвіт» договір зберігання №22-09-22/2р передбачає, що переданий на зберігання товар є власністю поклажодавця та залишається його власністю протягом усього строку зберігання. Підписавши договір зберігання та тристоронні акти від 07.10.2022, відповідач визнав за ПП «Трансвіт» статус поклажодавця щодо спірної пшениці та прийняв на себе обов`язок зберігати і повернути саме цьому суб`єкту господарювання відповідний товар.
Отже, сукупність наявних у справі доказів, а саме: договору поставки №2208/22-01 від 22.08.2022, додаткової угоди №1 від 07.10.2022, платіжних інструкцій про повну оплату товару, видаткових накладних №166 та №167 від 07.10.2022, а також тристоронніх актів приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07.10.2022, підтверджує факт належного набуття ПП «Трансвіт» права власності на пшеницю 4 класу в кількості 1 373,87 тонн та набуття ним прав поклажодавця щодо цього зерна у відносинах із ФГ «Галстедан».
Суд зазначає, що договір зберігання №02-08-22р. від 02.08.2022 укладений між ФГ «Галстедан» та ДПДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України. 
ПП «Трансвіт» стороною зазначеного договору не є. Відтак обставини виконання сторонами цього договору окремих зобов`язань, пов`язаних із переоформленням товару між поклажодавцями, самі по собі не визначають наявність або відсутність факту передачі спірного зерна позивачу за договором поставки та набуття ним права власності на товар. Такі обставини підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що підтверджують або спростовують фактичне передання товару.
Верховним Судом висловлена аналогічна правова позиція у постанові від 24.09.2025 по справі №903/838/24: 
« 49. Досліджуючи питання щодо наявності/відсутності обставин переходу права власності на Товар, суди попередніх інстанцій зазначили, що незважаючи на те, що матеріали справи містять видаткову накладну №212, переоформлення товару від ДП "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААНУ" до ПП "Трансвіт" згідно з пунктом 5.1 Договору зберігання №25-06-22р. не відбулося, а відтак у ФГ "Галстедан" були відсутні правові підстави для передання товару ПП "Трансвіт".
50. Втім суди не врахували, що позивач не є стороною договору зберігання №25-06-22р, а також належним чином не спростували доводи позивача про те, що обов`язок попереднього власника (поклажодавця) Товару щодо оплати за зберігання Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.05.2026 8 товару та надання листа на переоформлення - це внутрішні двосторонні зобов`язання між ФГ "Галстедан" та ДП "ДГ "Радехівське" ІСГ КР НААНУ" в межах Договору зберігання №25-06-22р., і вони не впливають ні на обставини щодо набуття позивачем права власності на Товар, ні на обставини щодо набуття прав поклажодавця, які виникли за іншим окремим Договором зберігання - №14-12-22р.
51. У спірних правовідносинах мали бути з`ясовані не обставини повної відповідності оформлення переходу прав поклажодавця за правочином, стороною якого позивач не є та який для нього не є обов`язковим, а обставини щодо фактичного приймання-передачі товару між сторонами в контексті загальних підстав набуття позивачем права власності на товар та прав поклажодавця за договором №14- 12-22р., адже вимоги у цій справі ґрунтуються на положеннях саме договору №14-12- 22р. та договору поставки №2207/22-01 від 22.07.2022.
52. Неналежне виконання процедури переоформлення товару за пунктом 5.1 Договору зберігання №25-06-22р., могло б мати наслідком створення перешкод в набутті позивачем статусу поклажодавця за таким договором як правонаступником третьої особи. Втім таке порушення не може спростовувати сам факт передачі товару у разі якщо такий відбувся».
Крім цього, суд враховує, що третя особа- Державне підприємство "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" у поданих поясненнях підтвердила факт переходу права власності на спірне зерно до позивача та підтримала позовні вимоги щодо його повернення.
Відтак суд дійшов висновку, що станом на момент пред`явлення позову саме ПП «Трансвіт» є належним власником спірного товару та особою, уповноваженою вимагати від відповідача виконання обов`язків зберігача, у тому числі повернення переданого на зберігання зерна відповідно до умов договору зберігання №22-09-22/2р. від 22.09.2022.
Щодо обов`язку повернення товару.
Судом встановлено, що позивач після набуття права власності на спірне зерно та статусу поклажодавця за договором зберігання №22-09-22/2р. вчиняв дії, спрямовані на отримання переданого на зберігання товару та належне виконання умов договору.
Так, після завершення строку зберігання позивач неодноразово звертався до відповідача з листами вих. №2004/23-01Л від 20.04.2023, №0305/23-01Л від 03.05.2023, №0505/23-01Л від 05.05.2023, №0905/23-01Л від 09.05.2023 та №1705/23-01Л від 17.05.2023, в яких просив продовжити строк зберігання товару до моменту організації його вивезення, надати акти виконаних робіт та виставити рахунки за надані послуги зі зберігання, а також повідомити дату та час, коли буде забезпечено можливість відвантаження зерна.
Вказані звернення були направлені на адресу електронної пошти відповідача, визначену договором, а також надіслані поштовим відправленням на юридичну адресу ФГ «Галстедан».
При цьому адреса електронної пошти galstedan@ukr.net зазначена сторонами безпосередньо в договорі зберігання №22-09-22/2р. в розділі 11 «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» серед реквізитів відповідача, що свідчить про її використання сторонами у договірних відносинах.
Відповідно до пункту 3.6 договору зберігання №22-09-22/2р. відвантаження товару поклажодавцю здійснюється після сплати всіх витрат зберігача у повному обсязі, а зберігач зобов`язаний повернути (відвантажити) товар на письмову вимогу поклажодавця протягом семи днів після проведення повного розрахунку згідно з пунктом 3.2 договору.
Тобто, Договором зберігання №22-09-22/2р. чітко визначено момент виникнення у Поклажодавця зобов`язання з оплати послуг зі зберігання - протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання від Зберігача рахунку та акту наданих послуг (виконаних робіт). 
Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що після отримання зазначених звернень відповідач надав позивачу акти наданих послуг, виставив рахунки для проведення розрахунків за зберігання зерна, повідомив суму витрат, яка підлягала оплаті відповідно до умов договору, або вчинив інші дії, необхідні для проведення остаточних розрахунків між сторонами. Так само відсутні докази вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на організацію повернення (відвантаження) товару позивачу.
За таких обставин, позивач позбавлений можливості здійснити оплату за Договором зберігання №22-09-22/2р.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем було вчинено необхідні дії для реалізації свого права на отримання переданого на зберігання зерна та виконання умов договору зберігання, тоді як відповідач не навів існування обставин, які відповідно до пункту 3.6 договору могли б бути підставою для відмови у поверненні товару або свідчили б про неможливість проведення розрахунків за договором.
Отже, відсутність фактичного повернення зерна не може бути поставлена у залежність від невиконання позивачем обов`язку щодо оплати послуг зберігання, оскільки матеріали справи не містять доказів визначення відповідачем вартості таких послуг, пред`явлення їх до оплати чи належного повідомлення позивача про необхідність здійснення відповідних платежів.
Враховуючи встановлені обставини набуття позивачем права власності на спірне зерно та статусу поклажодавця за договором зберігання №22-09-22/2р., а також відсутність доведених обставин, які відповідно до умов договору могли б бути підставою для відмови у поверненні товару, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок повернути (відвантажити) ПП «Трансвіт» пшеницю 4 класу в кількості 1 373,87 тонн з показниками якості, визначеними в актах приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07.10.2022, а тому позовна вимога про зобов`язання повернути переданий на зберігання товар є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення штрафу в сумі 1 132 051,02 грн суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 7.4 договору зберігання №22-09-22/2р. від 29.09.2022 у разі втрати, нестачі або пошкодження товару зберігач сплачує поклажодавцю штраф у розмірі 10% від вартості такого товару.
Разом з тим під час розгляду справи судом не встановлено обставин втрати, нестачі чи пошкодження спірного зерна. Навпаки, встановленими обставинами справи підтверджено, що пшениця 4 класу в кількості 1 373,87 тонн перебуває на зберіганні у відповідача, а позовна вимога про її повернення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Отже, між сторонами виник спір щодо виконання відповідачем обов`язку з повернення майна, а не щодо його втрати, нестачі чи пошкодження, які відповідно до пункту 7.4 договору є підставою для застосування штрафних санкцій.
Оскільки передбачені договором підстави для стягнення штрафу відсутні та належними доказами не підтверджені, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 1 132 051,02 грн задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення збитків у сумі 1 564 421,82 грн, заявлених у зв`язку з простоєм залізничних вагонів, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, завданих порушенням її цивільного права.
Зі змісту статті 22 Цивільного кодексу України та правових висновків Верховного Суду вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, а також вини. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21, від 10.08.2023 у справі №372/2214/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 та постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №908/3209/16, відповідно до яких відшкодуванню підлягають лише ті збитки, які перебувають у прямому, безпосередньому та невідворотному причинному зв`язку з порушенням зобов`язання, а обов`язок доведення усіх елементів складу правопорушення покладається на позивача.
На обґрунтування заявлених збитків позивач посилається на договір оренди вагонів №FL-TSV01/v/12 від 25.07.2022, укладений з ТОВ «Флайбрідж», та понесені витрати, пов`язані з їх простоєм.
Разом з тим суд враховує, що договір оренди вагонів №FL-TSV01/v/12 був укладений 25.07.2022, тобто ще до укладення між сторонами договору зберігання №22-09-22/2р. від 29.09.2022 та до оформлення переходу права власності на спірне зерно і його передачі позивачу за видатковими накладними №166 та №167 від 07.10.2022 і тристоронніми актами приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07.10.2022.
Надані позивачем докази не дають можливості встановити, що всі заявлені до стягнення витрати за договором оренди вагонів перебувають у безпосередньому причинному зв`язку саме з невиконанням відповідачем обов`язку щодо повернення спірного зерна.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б дозволяли перевірити обґрунтованість розрахунку заявлених збитків у повному обсязі, зокрема відомостей щодо фактичного руху вагонів, періоду їх простою, маршрутів перевезення, а також підтвердження того, що вся заявлена до стягнення сума є безпосереднім наслідком саме дій або бездіяльності відповідача.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, необхідних для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків, зокрема прямого причинного зв`язку між заявленими витратами та порушенням відповідачем своїх договірних зобов`язань, а тому вимога про стягнення 1 564 421,82 грн збитків задоволенню не підлягає.
Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога про зобов`язання Фермерського господарства "Галстедан" повернути (відвантажити) Приватному підприємству "Трансвіт" пшеницю 4 класу в кількості 1 373,87 тонн з показниками якості зерна, вказаними у Актах приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07 жовтня 2022 року підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення. В задоволенні позову в частині відшкодування 1564421,82 грн збитків та стягнення 1132051,02 грн штрафу слід відмовити. 
У зв`язку з частковим задоволенням позову витрати позивача, пов`язані з оплатою судового збору, на підставі ст.129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 135846,13 грн відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають. 
Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242, 256-257 ГПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Зобов`язати Фермерське господарство "Галстедан" (45737, Волинська обл., Луцький р-н, село Журавники, вул. Зарічна, будинок 3б, код ЄДРПОУ 37707308) повернути (відвантажити) Приватному підприємству "Трансвіт" (17500, Чернігівська обл., місто Прилуки, вул. Перемоги, будинок 183, код ЄДРПОУ 32174342) пшеницю 4 класу в кількості 1 373,87 тонн з показниками якості зерна, вказаними у Актах приймання-передачі №071022/02 та №071022/03 від 07 жовтня 2022 року.
3. Стягнути з Фермерського господарства "Галстедан" (45737, Волинська обл., Луцький р-н, село Журавники, вул.Зарічна, будинок 3б, код ЄДРПОУ 37707308) на користь Приватного підприємства "Трансвіт" (17500, Чернігівська обл., місто Прилуки, вул. Перемоги, будинок 183, код ЄДРПОУ 32174342) 135846,13 грн (сто тридцять п`ять тисяч вісімсот сорок шість гривень 13 коп) витрат по сплаті судового збору.
4. В решті позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повне рішення підписано 15.07.2026.
Суддя  І. О. Гарбар