ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/660/26 пров. № А/857/17084/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Гуляка В.В., Ільчишин Н.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року про закриття провадження у справі № 260/660/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» до Хустської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
головуючий суддя першої інстанції- Гаврилко С.Є., час ухвалення – у письмовому провадженні, місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного тексту – 03.03.2026
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» звернулось до суду і позовом до Хустської міської ради про визнання протиправним та скасувати рішення Хустської міської ради № 2792 від 23.10.2025 року «Про відмову щодо укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.08.2019 року та мирової угоди» та зобов`язання Хустську міську раду повторно розглянути звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» від 11.07.2025 року та від 09.09.2025 року, з урахуванням правової оцінки суду.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року закриоои провадження у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» до Хустської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. 
Апелянт зазначає, що ухвала суду винесена із порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, без врахування усталеної практики зі спірних правовідносин, яка була викладена, зокрема у постановах Верховного суду від 27 березня 2025 року у справі №480/5652/24, від 18 грудня 2025 року у справі № 580/5228/25, від 16 вересня 2025 року у справі №320/18939/24, від 11 вересня 2025 року у справі №440/7811/23, від 08 серпня 2025 року у справі №140/14817/24, та є такою, що фактично порушує право позивача на доступ до правосуддя.
Зауважує, що у провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа №907/647/25 за позовом Керівника Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Хустської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково», про стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою з кадастровим № 2125384400:01:001:0333, площею 7,8318 га, в сумі 442 570,75 грн, розірвання договору оренди землі № б/н від 14 серпня 2019 року, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.
Також, у рамках господарської справи №907/647/25 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якої Підприємство просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 14.08.2019 між Хустською міською радою та ТОВ «Сонячна електростанція Крайниково» в редакції Підприємства та додаткові зустрічні позовні вимоги про визнання неправомірним, незаконним та скасування п. 1 рішення Хустської міської ради №2792 від 23.10.2025р. «Про відмову щодо укладання додаткової угоди до Договору оренди землі від 14.08.2019 року та мирової угоди» в частині «Відмовити ТОВ «Сонячна електростанція Крайниково» (код ЄДРПОУ 42656376) в укладанні додаткової угоди до договору оренди землі від 14 серпня 2019 року».
Однак, у цих двох справах має місце різна правова природа спорів, адже у господарській справі спір стосується договору оренди, який несе в собі приватноправовий характер. Водночас, в адміністративній справі спір стосується законності рішення Відповідача, як суб`єкта владних повноважень в якому Позивач просить Суд перевірити процедуру прийняття рішення публічно-правового характеру.
Навіть якщо господарський суд розглядає спір щодо договору оренди, але він не перевіряє дотримання Відповідачем вимог Закону «Про адміністративну процедуру», не оцінює законність адміністративного акту ради та не здійснює контроль за процедурою прийняття рішення органом місцевого самоврядування.
Тому, Позивач вимушений був звернутись до адміністративного суду, оскільки Відповідач всупереч вимог Закону України «Про адміністративну процедуру», зокрема, не запросив Позивача на відповідну земельну комісію та не заслухав його, тим паче, що висновок комісії був негативним для Позивача.
Рішення органу місцевого самоврядування, прийняте за результатами розгляду заяви юридичної особи в межах адміністративної процедури відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру», є адміністративним актом і породжує публічно - правовий спір. Такий спір належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки його предметом є перевірка дотримання суб`єктом владних повноважень вимог і принципів адміністративної процедури (зокрема, забезпечення участі особи, прозорості, належного інформування тощо). Наявність попередніх цивільно-правових або господарських відносин між сторонами (наприклад, договір оренди) не впливає на кваліфікацію правовідносин як публічно-правових, якщо оскаржуване рішення має владний характер і прийняте в межах дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.
Просить ухвалу суд першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 14 серпня 2019 року між Крайниківською сільською радою (правонаступником прав, обов`язків та майна якої наразі є Хустська міська рада) та ТОВ «Сонячна електростанція Крайниково», на підставі рішення № 1 XXXIV сесії Крайниківської сільської ради VII скликання «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду в урочищі Лази на території Крайниківської сільської ради (в межах населеного пункту) с. Крайниково Хустського району Закарпатської області» було укладено договір оренди земельної ділянки, наданої для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств установ і організацій (далі - Договір). У відповідності до пункту 2 даного Договору, в оренду передається земельна ділянка із кадастровим номером 2125384400:01:001:0333 площею 7,8318 га, що розташована за адресою: 90452, с. Крайниково, вул. Шевченка б/н, урочище «Лази», Хустського району, Закарпатської області.
11 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» звернулося до Хустської міської ради із листом №11/07 щодо укладенні додаткової угоди до Договору оренди землі від 14 серпня 2019 року, а також з листом за вихідним № 09/09-25 від 09 вересня 2025 року щодо врегулювання спору укладанням мирової угоди.
Оскаржуваним рішення Хустської міської ради № 2792 від 23 жовтня 2025 року «Про відмову щодо укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.08.2019 року та мирової угоди», відповідачем було відмовлено щодо укладання додаткової угоди до Договору оренди землі від 14 серпня 2019 року та мирової угоди, у зв`язку із тим, що сторони не дійшли згоди з істотних умов Договору та існуючої заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, а також наявну судову справу № 907/647/25 про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди землі, розірвання договору оренди землі, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.
Судом також встановлено, що в провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа № 907/647/25 за позовом Керівника Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Хустської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково», про стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою з кадастровим № 2125384400:01:001:0333, площею 7,8318 га, в сумі 442 570,75 грн, розірвання договору оренди землі № б/н від 14 серпня 2019 року, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року у справі № 907/647/25 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом керівника Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі позивача Хустської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди землі, розірвання договору оренди землі, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки, зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» до Хустської міської ради про визнання укладеною Додаткову угоду до договору оренди землі від 14.08.2019 (номер запису про інше речове право №33886729 від 23.10.2019) між Хустською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» в редакції відповідача.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26 січня 2026 року у справі № 907/647/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» про зміну предмету зустрічного позову від 01 грудня 2025 року прийнято до розгляду та здійснення в подальшому розгляду справи з урахуванням зміненого предмету позову, а саме: про визнання неправомірним, незаконним та скасувати пункту 1 рішення Хустської міської ради №2792 від 23 жовтня 2025 року «Про відмову щодо укладання додаткової угоди до Договору оренди землі від 14.08.2019 року та мирової угоди» в частині відмови ТОВ «Сонячна електростанція Крайниково» в укладанні додаткової угоди до договору оренди землі від 14 серпня 2019 року.
Суд першої інстанції закрив провадження у цій справі з тих підстав, що даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі. Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі та роз`яснює позивачу, що розгляд даних спірних правовідносин віднесено до місцевого господарського суду в порядку господарського судочинства. Суд уважав, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів позивача як орендаря земельної ділянки у господарській діяльності, а тому, з урахуванням суб`єктного складу, має вирішуватися за правилами господарського судочинства.
Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина перша статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Апеляційний суд зауважує, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. 
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Така правова позиція неодноразово була викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 817/986/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16, а також в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/6396/17.
Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Хустської міської ради № 2792 від 23.10.2025 року «Про відмову щодо укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.08.2019 року та мирової угоди» та зобов`язання Хустську міську раду повторно розглянути звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» від 11.07.2025 року та від 09.09.2025 року
Отже, предметом спору у цій справі є перевірка правомірності, оцінка обґрунтованості та законності адміністративного акта Хустської міської ради, викладеного у формі рішення № 2792 від 23.10.2025 року.
Позивач у позовній заяві зазначає, що дії та рішення відповідача були вчинені відповідачем із порушенням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР, до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.
Відповідно до частин першої та другої статті 59 цього ж Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
При цьому адміністративні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до частини тринадцятої статті 59 Закону № 280/97-ВР, приймаються, набирають чинності, виконуються, припиняють дію та оскаржуються відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням передбачених законом особливостей адміністративного провадження для окремих категорій адміністративних справ (у разі визначення законом таких особливостей). Рішення ради, яке є адміністративним актом, приймається з урахуванням вимог частин п`ятої і восьмої статті 46 цього Закону.
Отже, за своєю формою та змістом оскаржуване рішення відповідача є актом органу місцевого самоврядування, прийнятим на виконання публічно-владних управлінських функцій у сфері врегулювання земельних відносин.
Верховний Суд у постанові від 15.12.2025 у справі № 580/5228/25 звертає увагу на набрання чинності 15 грудня 2023 року Законом України «Про адміністративну процедуру» № 2073-IX, який встановлює єдині правила взаємодії органів державної влади, місцевого самоврядування, інших державних органів з фізичними та юридичними особами під час розгляду та вирішення адміністративних справ.
Адміністративна справа у статті 2 Закону № 2073-IX визначена як справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, а адміністративний акт - як рішення або юридично значущу дію індивідуального характеру, спрямовану на набуття, зміну чи припинення прав та обов`язків особи.
У силу частини першої статті 18 Закону № 2073-ІХ особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку.
Отже, з набрання чинності Законом № 2073-ІХ рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, незалежно, прийняті (вчинені) до чи після 15 грудня 2023 року, оскаржуються до адміністративних судів у порядку згідно з нормами КАС України.
Таким чином, у цій справі захисту підлягає право на належний розгляд земельного спору органом місцевого самоврядування з дотриманням процедури, а також процесуальні права позивача, зокрема право на участь у розгляді (ознайомлення з матеріалами, подання доказів, знання прав та обов`язків), право на об`єктивний розгляд заяви тощо.
У постановах від 22 листопада 2024 року у справі № 520/34082/23, від 24 січня 2025 року у справі № 520/14994/24, від 27 березня 2025 року у справі № 480/5652/24, від 08 серпня 2025 року у справі № 140/14817/24 Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що вирішення спорів про рішення суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури (оскарження за процедурними підставами) належать до адміністративної юрисдикції.
Оскільки оскаржуване рішення Хустської міської ради № 2792 від 23.10.2025 року «Про відмову щодо укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.08.2019 року та мирової угоди було прийнято органом місцевого самоврядування в процесі реалізації публічно-владних управлінських функцій, а спір за своїм предметом та підставами позову має публічно-правовий характер відповідно до статті 4 КАС України, такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що позивач не оспорює речові права на оренду земельної ділянки, а оскаржує процедуру прийняття рішення органом місцевого самоврядування та просить зобов`язати цей орган належним чином розглянути земельний спір. 
Те, що адміністративний акт може вплинути на подальші приватно-правові відносини між суміжними землекористувачами, не змінює публічно-правової природи спору, якщо оскарження спрямоване на перевірку законності та дотримання процедури прийняття такого акта суб`єктом владних повноважень.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом зокрема у постановах від 27 березня 2025 року у справі №480/5652/24, від 18 грудня 2025 року у справі № 580/5228/25.
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна електростанція Крайниково» - задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року про закриття провадження у справі № 260/660/26 скасувати та правити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин